Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Side 262<br />
Haand, og det pompøse arkitektoniske Udkast til Pave Giulio's Mausoleum (Frey's<br />
Samling af Tegninger 1, 3).<br />
Der er naturligvis en stor Forskel mellem Tegninger som disse, der for Kunstneren<br />
kun har været Hjælpemidler til et Maal, som var Kunstværket i Marmor eller Sten<br />
eller Farver, og saa de Tegninger, som var deres eget Formaal, Disse første tillader<br />
Betragteren at forfølge Værket fra Undfangelsens Øjeblik, da Ideen dertil gennemfoer<br />
<strong>Michelangelo</strong>'s Sind i et Blink. Hvad han da fæstede til Papiret: et Omrids, uensartede<br />
Bevægelser, han prøvede, en Knude Skikkelser, som dem til Kobberslangen, eller<br />
smaa Figurer som Fangerne, er ofte Motiver, der slet ikke kommer til Udførelse. De<br />
staar der kun, fordi Mesteren ikke nøjes med at componere i Hovedet, men fæstner<br />
sine Hu-Skud med Tegnepennen i sin Haand.<br />
Nu og da er der vel, som berørt, Tegninger, hvis Oprindelse fra Livsindtryk er<br />
umiskendelig og der røber det skarpe Øje og den tro Hukommelse; men de fleste<br />
afspejler især hans Sjæleliv. Hans Digternatur faar fyldigere Udtryk i hans Tegninger<br />
end i hans Vers, i hans Malerier end i hans Digte. Som der hos Oehlenschläger staar<br />
om Digterens Rige:<br />
Det strækker sig fra Spitzbergs hvide Klipper,<br />
For Syndflods ældste Lig en hellig Grav,<br />
Til hvor den sidste Tange slipper<br />
I Søndrepolens Øde Hav,<br />
saaledes begynder <strong>Michelangelo</strong>'s Rige, før Jorden var til, og ender, hvor Jordelivet<br />
er til Ende og Verdensdommen fældes over det.<br />
De Samtidiges Fysiognomier fængsler <strong>Buonarroti</strong> saa lidet som deres Kostymer.<br />
Karakterfuld, som han er i sin Tegnemaade, er han ogsaa i sin Skrift. Hans<br />
Bogstaver ser stolte og mandhaftige ud, medens selve Skriften ved dens Skønhed<br />
røber den tegnende Kunstner. Charles Blanc gjorde i sin Tid opmærksom paa, at Intet<br />
i denne Skrift er helt rundt, ikke engang Bogstavet o. I Almindelighed kan man sige<br />
om Skriften, at den har kunstnerisk Stil. <strong>Michelangelo</strong> giver sit f en Basis, som var det<br />
en Søjle, og han kroner det med en lille Bue, der gaar over i en lige Linie. Han skriver<br />
sit d saaledes, at der deri er en Contraposto som i hans Statuer. Dets øverste Streg,<br />
som ventes at gaa til Venstre, da den i Almindelighed gør det, drejer derfor hos ham<br />
til Højre. Geniet kendes jo i Regelen paa, at det gør det Uventede. Endog i en Bagatel<br />
som denne anes da <strong>Buonarroti</strong>'s Geni.<br />
4<br />
Idet man udbreder <strong>Michelangelo</strong>'s Tegninger for sig, dvæler Blikket ved det Blad, der<br />
indeholder de vigtigste Forstudier til Libyca, den skønneste og eleganteste af alle<br />
hans Sibyller, Damen blandt hans Kvinder, Den, som ikke har studeret Kunstneren,<br />
overraskes ved at finde det alt, Hoved, Ryg, Bag, Armenes vanskelige Stilling, Foden,<br />
udført efter en mandlig Model, Det viser sig her, at først da <strong>Michelangelo</strong> helt var<br />
Herre over Holdning og Stilling, har han ombyttet Mandsskikkelsen med en henrivende<br />
Kvindeskikkelse.<br />
Det svarer til de mange Steder i hans Poesier, hvor han under Omarbejdelse har<br />
forvandlet et Signior til et Signora, Da Ludwig von Scheffler i 1891 - tilsyneladende<br />
i den Hensigt at gøre det mest Mulige ud af den Dragning, <strong>Michelangelo</strong> havde følt<br />
ogsaa til Mandkønnet, og faa ham indregistreret blandt de berømte Homosexuelle<br />
- gennemgik hans Digte, opstillede han den Teori, at <strong>Michelangelo</strong> ved Omarbejdelse