Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 260<br />
gaar tabt, men i Facsimile, der har bevaret hvert mindste Træk af Originalens<br />
Ejendommelighed, da Fotograferingen i vore Dage har naaet en Fuldkommenhed,<br />
der gengiver Tegningen uden at det Ringeste, end ikke Papirets Farve, end ikke<br />
Rødstiftens eller Pennens eller Blyantens Forskelligartethed i Stregføringen behøver<br />
at sættes til. Det udmærkede Fotografi er ikke her som ved et Maleri eller en Statue<br />
eller et Palads eller en Kirke en Erindring om Originalen, men identisk med Originalen.<br />
Og ser man opmærksomt paa Tegningen, saa lærer man den ikke blot at kende som<br />
færdig, men erfarer, hvorledes den Streg for Streg er bleven til. Og man opdager da,<br />
at aldrig har disse Tegninger for <strong>Michelangelo</strong> været hvad tegninger for mange Malere<br />
har været og hvad hans Digte engang imellem var for ham, en Art Skønskrift. Han<br />
sætter ikke Tegnepennen til Papiret uden naar han for Alvor har noget at sige.<br />
Netop for Alvor. Thi det Spøgefulde eller Komiske er her forvist. Den strenge<br />
Fasthed har Herredømmet. Den højeste Skønhed, her naas, er alvorsfuld uden et<br />
Smil. Men Kunstnerens indre Hang gaar tilmed i Retning af det Forfærdende, det<br />
Skrækindjagende, det Frygtelige, eller, hvor Æmnets Art forbyder dette, idetmindste i<br />
Retning af det Storladne, det Imposante.<br />
<strong>Buonarroti</strong> tegner ofte Børn, men han tegner aldrig det Smaa. Han tegner undertiden<br />
Fattige, en enkelt Gang en Tigger, han har set paa Gaden og mærket sig. Men hans<br />
Fattige er ikke sete med et medlidende Blik som hos Rembrandt, den eneste Nordbo,<br />
hvis Storhed som Kunstner svarer til hans, men saaledes, at ogsaa Fattigmanden,<br />
tegnet af ham, bevarer Anstand og Holdning, har Race, bærer sin simple Dragt som<br />
et Skrud, hvis Foldekast har Interesse.<br />
Naar <strong>Michelangelo</strong> tegner et Par simple Landsknegte i livlig Samtale - vel den eneste<br />
Gang, hvor han har gengivet Kostymer fra Datiden strømmer Gruppen saaledes over<br />
af det heftigste italienske Liv, at det er, som de udbredte Hænder med Fingrene, der<br />
krummer sig og taler, bliver mere veltalende end selve de anspændte Fysiognomier,<br />
medens begge Legemer i deres forskelligartede Holdning og Dragt er gennemtegnede<br />
i en Stil, der løfter dem højt over Hverdagen.<br />
Skønt <strong>Buonarroti</strong> sit Liv igennem har dissekeret Menneskelegemer, Led for Led,<br />
hver Knokkel, hvert Ledemod, hver Muskel og Sene, existerer Afvigelserne fra<br />
det Sunde og Kraftige ikke for ham. Aldrig dvæler han ved det Grimme eller det<br />
Modbydelige. At tegne en Vanfør vilde være ham umuligt.<br />
Han har bestandig følt sig draget til Gengivelse af Barneskikkelser, og hans Børn<br />
er saare skønne, I Uffizierne er der f. Ex. en henrivende Gruppe, der fremstiller den<br />
Børneleg, i hvilken en lille Dreng har gemt sit Ansigt i en siddendes Skød, medens<br />
fire andre ved et let Slag paa hans venstre Haand, som han holder paa sin Ryg,<br />
prøver, om han kan gætte, fra hvem Slaget kom. Alle sex Børn, der udgør den<br />
livfuldeste Composition, er tegnede splitternøgne, som vel overhovedet alle de Børn,<br />
<strong>Michelangelo</strong> nogensinde har fremstillet i bildende Kunst. Men højst betegnende er<br />
det, at han aldrig gør de Børn, han tegner eller maler, bløde og buttede som de ofte er<br />
af Natur, og som f. Ex. Raffaello og Correggio gerne morer sig med at male dem, Aldrig<br />
er Børn, tegnede af <strong>Buonarroti</strong>, fede eller fedladne; han befrier dem fra alt overflødigt<br />
Fedt. Deres unge Kød er fast; deres Muskler mere udviklede og stærkere end virkelige<br />
Børns.<br />
Og, som vi har set, Moderen svarer hos ham til Barnet. Hun er stærk og slank med<br />
brede Skuldre og fyldigt Bryst; hendes Hals hæver sig rank og elegant som en fin Søjle,<br />
der saa meget des lettere bærer Hovedet, som dette er forholdsvis lille, aldrig massivt,<br />
men i sit Udtryk røbende en højere Menneskehed end den, vi ellers møder.