Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
O glade Elskovstanker, dog saa tomme!<br />
Hvor er I nu? Mig venter dobbelt Død.<br />
Den ene er mig vis, den anden truer.<br />
Nu Penslens, Mejslens Tider brat er omme.<br />
Guds Naade søger Sjælen i sin Nød,<br />
Med aaben Favn paa Korset vi den skuer.<br />
Side 257<br />
Dog saa følt denne Sonet end er, saa vemodig er den Tanke, at det er saaledes,<br />
<strong>Michelangelo</strong> som Digter ender.<br />
Der gaar igennem Sonetten som et Pust af det tridentinske Conciliums Aand. I<br />
en Digtning som denne er hvert Glimt af det, som engang udgjorde Renæssancens<br />
Storhed og Vælde, slukt, saa kun Asken er tilbage.<br />
Reformatorerne havde saa længe skreget op om Sædernes Fordærvelse indenfor<br />
Romerkirken og især om Gejstlighedens Usædelighed, at Conciliet i Trento havde<br />
givet sig til at indføre den strengeste Tugt. Det gjaldt for enhver Pris om, ikke at give<br />
Lutheranere og Calvinister Anledning til at raabe paa Skandale. Mottoet blev: "Si non<br />
caste, tamen caute" (Om ikke kyskt, dog forsigtigt).<br />
Alt det, der i Renæssancen havde været ungdommeligt, Friskheden, den lystige<br />
Satire, den mægtige Pukken paa det Menneskeliges Ret, Troen paa Antikens høje<br />
Værd, Kunstforgudelsen, dræbtes af forebyggende Censur eller af Inquisitionens<br />
Straffedomme. Paa Kynismen fulgte Hykleriet, Niccolò Franco, Aretino's Elev og<br />
Medbejler, blev hængt for et latinsk Epigram. Nye religiøse Ordener dannede<br />
sig, den ene efter den anden: Teatinerne, Comascherne, Barnabiterne, Fædrene<br />
fra Oratoriet, Jesuiterne. De overtog Ungdommens Opdragelse til Fromhed og til<br />
Lydighed. Den italienske Vantro havde vist sig at være fuldt saa farlig en Magt som<br />
den tysk-schweiziske Reformation. Al Tænke- og Skrivefrihed blev da afskaffet, og<br />
Nøgenhed banlyst fra bildende Kunst.<br />
Forunderligt at den Mand, der i sin Ungdomskraft og Mandskraft som bildende<br />
Kunstner syntes den menneskevordne Renæssance, poetisk skulde ende som et af<br />
Organerne for den Aandsretning, der dræbte Renæssancen og afløste den.<br />
Kun faa Maaneder skiller <strong>Michelangelo</strong> <strong>Buonarroti</strong>s Fødsel fra Ludovico Ariosto's.<br />
Ariosto fødtes 8. September 1474, <strong>Buonarroti</strong> 6. Marts 1475. Ikke desmindre er der<br />
ikke det ringeste Fællesskab mellem Ludovico og <strong>Michelangelo</strong>, mellem Italiens største<br />
Indbildningskraft i Poesien og Italiens mest sublime Aand i Skulptur og Maleri. Som<br />
Digtere er de ikke blot aldeles ulige, men de udvikler sig forskelligt. Noget gør det<br />
vel, at Ariosto døer en Menneskealder før <strong>Buonarroti</strong>, altsaa ikke oplever den religiøse<br />
Reaktion.<br />
Ariosto's Inspiration var og forblev udelukkende kunstnerisk. Glæden ved<br />
Fantasiens lyse Leg og ved Versets skønne Form var hans eneste Moral og eneste<br />
Religion. Han hverken bekræfter eller benegter, er som Digter hverken Troende<br />
eller Tvivler, Det Omraade, paa hvilket der af Kirkens Tilhængere og Modstandere<br />
kæmpedes, var ham fremmed og ligegyldigt. Han angreb heller ikke som Cervantes<br />
Middelalderens Riddervæsen og Ridderdigtning, han legede overlegent og gratiøst<br />
dermed. Fraset hans store Digtning "Orlando" skriver han Satirer og Komedier. Hans<br />
Poesi er den italienske Renæssances Poesi.<br />
Dog var der noget, som var <strong>Michelangelo</strong>'s Væsen fremmed, saa var det den<br />
yndefulde Leg med Æmnet. Hans kunstneriske Stræben var og forblev ham hellig Alvor,<br />
og i hellig Alvor fornegtede han som Digter tilsidst sin Kunst.