Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 247<br />
Som nu din Elskov gør den kæk og sikker.<br />
Man ser med nogen Forundring, at allerede i <strong>Michelangelo</strong>'s Levetid et stort Antal af<br />
hans Digte blev satte i Musik og sungne. Thi en egentlig Sang, endsige en Vise, findes<br />
ikke iblandt dem. Vel skorter det midt i al Reflexionspoesien ikke paa en Naturtone,<br />
men den kvidrer, nynner eller synger aldrig. den klinger enten tragisk højtidelig som en<br />
Kirkemusik eller den fløjter ironisk eller den attraar ildfuldt, eller den skratter desperat<br />
eller den drøner som et Sørgekvad om Forgængelighed og Død.<br />
7<br />
Saa længe <strong>Michelangelo</strong> ikke er kommet under Contrareformationens religiøse<br />
Indflydelse, er hvad han dyrker og tilbeder kun Skønheden, tidligst hos Kvinder, senere<br />
ogsaa hos Mænd. Den Skønhed, som vækker hans Attraa er, naar Vittoria Colonna's<br />
undtages, uadskillelig fra Ungdom, og for ham, som for Oldtidens Grækere, og som<br />
for Mænd af de forskelligste Folkeslag ned igennem Tiderne, er det Ungdommen og<br />
dens tiltrækkende Egenskaber, der mere end Kønnet med dets hemmelighedsfulde<br />
Virkekraft, er det, som tillokker og begejstrer.<br />
I Regelen er <strong>Michelangelo</strong>'s Overvejelser over den Elskedes Skønhed mindre<br />
hjertegrebne end udspekulerede og spidsfindige, som naar han et Digt (Da maggior<br />
luce e da più chiara stella) udvikler, at medens Stjernerne om Natten faar deres Lys fra<br />
en større Stjerne, forøges Hendes Skønhed ved enhver ringere Skønhed, der nærmer<br />
sig hende, eller som naar han i et andet Digt, der drejer sig om Skønhed (Quante più<br />
par che 'l mie mal maggior senta) forklarer, at hans Lidelse, der gør ham grim, bringer<br />
den Elskede til at synes skønnere.<br />
Det var i hin Tid en ofte udtalt Sætning, at en Maler i Grunden altid var tvungen<br />
til at male sig selv. Denne Sætning har <strong>Michelangelo</strong> godkendt i to Madrigaler til "en<br />
skøn og grusom Kvinde". I den første (S'egli è che 'n dura pietra alcun somigli) siger<br />
han, at ganske som en Billedhugger uvilkaarligt fremstiller sig selv i den Blok, hvori han<br />
efterligner en andens Træk, saaledes kommer han til at gøre sin Elskede sørgmodig,<br />
som han selv er. Stenen er haard som hun. Saa længe hun piner ham med sin<br />
Ringeagt, kan han ikke mejsle andet end sin egen Kval. - I den anden Madrigal (Se dal<br />
cor lieto divien bello il volto) hedder det: "Bliver et Ansigt skønt, naar Hjertet er glad, og<br />
stygt, naar det er sorgfyldt, maa da ikke den haarde og skønne Kvinde, som behersker<br />
mig, gløde for mig, som jeg for hende? En klar Stjerne skænkede jo mit Øje Kraft til at<br />
skelne Skønhedens Former. Hun er især grusom mod sig selv, naar hun tvinger mig<br />
til at male hendes Billed blegt. Kunde jeg derimod male hende med fornøjet Sind, saa<br />
vilde jeg, da jeg saa selv ikke længer var styg, male hende skøn." Overmaade meget<br />
værdifuldere er de Digte, i hvilke <strong>Buonarroti</strong>, som f. Ex. i Ungdomsdigtet fra Bologna<br />
1507 (Quanto si gode lieta e ben contesta), udtaler en simpel, forelsket Beundring.<br />
Digtet til den unge Pige lyder i Prosa: "Hvor glæder den sig, fornøjelig og smukt<br />
flettet af Blomster, den Krans paa dit Guldhaar! Hvor trænger ikke Blomst ved Siden af<br />
Blomst sig frem for at faa Lov at kysse dit Hoved! Hele Dagen igennem er den Dragt<br />
dig taknemmelig, der dækker dit Bryst og falder ned over dit Legem, og aldrig bliver<br />
Guldvævet træt af at røre ved din Kind og din Hals. Dog større Glæde endnu synes det<br />
guldstukne Baand at have, der blidt trykker og mildt berører dit Bryst, som det snører sig<br />
om. Det simple Belte, der er knyttet om Midien, synes mig at sige: Jeg vil for bestandig<br />
omfavne hende. - Hvad vilde da først mine Arme gøre!"<br />
Højst betydelig er ogsaa den berømte og skønne Sonet til Tommaso Cavalieri fra<br />
1532, der giver mandig og værdig Skønhedsbegejstring Udtryk: (S'un casto amor, s'una<br />
pietà superna). I den danske Oversættelse: