Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
5<br />
Side 244<br />
Til det sære Lune i Udtryksmaaden svarede hos <strong>Michelangelo</strong> en Art Humor i<br />
Væremaaden, som var ganske ejendommelig for ham, og til hvilken endog Leonardo<br />
med hans skarpe Sans for Karikaturer intet Tilsvarende har havt. Baade Condivi og<br />
Vasari har meddelt, hvorledes <strong>Buonarroti</strong> (som den lille danske Digter Ludvig Bødtcher<br />
halvfjerde Hundrede Aar senere) fandt Fornøjelse i at omgive sig med snurrige og<br />
enfoldige Originaler.<br />
Der var f. Ex. en ganske udannet Maler Menighella fra Valdarno, som undertiden<br />
kom og bønfaldt <strong>Buonarroti</strong> om at tegne ham en San Rocco eller San Antonio, som<br />
han da kunde male til Bønderne, og den Mand, hvem Konger tidt forgæves tiggede<br />
om at arbejde for dem, lod da staa, hvad han havde for, og skaffede Menighella<br />
Varer, han kunde sælge, gjorde f. Ex. et Crucifix, som den fattige Fyr afstøbte, og paa<br />
sine Vandringer solgte i mange Exemplarer. Stor Morskab havde <strong>Michelangelo</strong>, da en<br />
Bonde, som af Menighella lod sig male en San Francesco, var misfornøjet med, at<br />
dennes Kutte var graa, og Menighella saa i Stedet malede ham en Helgen i Brokade.<br />
Der var en anden Yndling af Mesteren, en Stenhugger fra Carrara, ved Navn<br />
Topolino, som indbildte sig at være en udmærket Billedhugger, og som aldrig sendte<br />
nogen Marmorblok til <strong>Buonarroti</strong> uden at tilføje nogle Figurer, han selv havde mejslet.<br />
Da han en Dag var kommen tilbage til Firenze og foreviste en Statue af Mercur,<br />
der var hans eget Værk, maatte <strong>Michelangelo</strong> leende gøre ham opmærksom paa, at<br />
Benene fra Knæ til Ankel var Trediedelen af en Alen for korte, saa Figuren var Dværg.<br />
Hurtigt besluttet savede Topolino Benene over, og tilføjede det Manglende, idet han<br />
gav Mercur et Par lange Støvler paa. Saa morede <strong>Michelangelo</strong> sig over hans Snildhed<br />
og berømmede ham for hans Geni.<br />
Da han var sysselsat med Rovere-Gravmælet, lod han en Herme dertil udføre af en<br />
Marmorarbejder paa den Maade, at han sagde til Manden snart: Tag et Stykke bort der!<br />
snart: Glat saa dette ud! saa længe, til en Figur var bleven til, uden at Stenhuggeren<br />
havde havt til Forsæt at gøre nogen, Da Figuren var færdig, saa Manden med største<br />
Forundring paa sit Værk. Naa, hvordan finder du det? sagde <strong>Buonarroti</strong>. - Meget godt;<br />
jeg er Eder højst taknemmelig. - Hvorfor? - Fordi jeg ved Eders Hjælp har opdaget, at<br />
jeg besidder et Talent, som jeg ikke havde nogen Anelse om.<br />
En Mand havde anmodet en anden Marmorarbejder om at gøre ham en Morter,<br />
som han havde Brug for til sit Hus. Stenhuggeren, som udførte Arbejder for Kunstnere,<br />
og som tænkte, denne Opfordring skjulte et Paahit af en eller anden Medbejler, der<br />
vilde ham det ilde, svarede: "Jeg plejer ikke at gøre Mortere; men her boer En, som<br />
driver den Forretning." og han pegede paa <strong>Buonarroti</strong>'s Hus. Manden henvendte sig<br />
da i sin Uskyld til <strong>Michelangelo</strong>, som blot spurgte, hvem der havde henvist til ham?<br />
Almuesmanden angav det, og <strong>Michelangelo</strong> forstod, at Stenhuggeren paa en vis<br />
Maade følte sig som hans Rival. Han udførte saa en Morter med Arabesker, Bladværk,<br />
Masker, og bad Manden overlade det til Stenhuggeren at bedømme, hvad der rettelig<br />
burde betales for Arbejdet. Men da blev den adspurgte flov, forklarede Manden, at<br />
Arbejdet paa denne Morter var altfor fint for ham; han skulde sige til <strong>Buonarroti</strong>, at<br />
denne passede bedst for ham selv, og bede Billedhuggeren gøre ham en anden glat<br />
og almindelig Morter.<br />
Af smaa Kunstnere, <strong>Buonarroti</strong> gerne saa om sig, nævnes en Guldsmed Piloto, der<br />
ledsagede ham paa hans anden Rejse til Venedig, og der betegnes som en morsom og<br />
vittig Fyr, dernæst den Jacopo Indaco, med hvis Arbejde paa Sistina's Loft Mesteren<br />
engang var saa misfornøjet. Indaco var ligesaa fuld af pudsige Indfald som doven til at