Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 241<br />
Alt dette er Udtryk for Tidsalderens almindelige platoniske Sværmeri, ikke for noget,<br />
personligt. At der var meget Spilfægteri, ja endog et skemtefuldt Element i denne<br />
Fabrikation af opstyltede Epigrammer paa Bestilling af en Ven, viser sig tydeligt i de<br />
Billetter, som ledsager Oversendelsen, og som indeholder Takken for de Gaver af<br />
forskellige Lækkerbidskener, som gerne ledsagede Opfordringen til at levere endnu<br />
nogle Gravskrifter.<br />
Epigrammet Nr. 18 har Tilføjelsen "til Tak for de nedsaltede Svampe, da I nu engang<br />
vil have flere Vers", Nr. 23: "Dette siger Forellerne, ikke jeg; dersom Versene ikke<br />
behager Jer, saa marinér dem ikke mere uden Peber". Nr. 28: "Med denne lille Seddel<br />
sender jeg Jer Melonerne tilbage, men har endnu ikke Tegningen færdig. Dog vil jeg<br />
i ethvert Tilfælde gøre den saa god, som jeg formaar at tegne." Nr. 29: "Dette for<br />
Turtelduen; for Fiskene maa Urbino (hans Tjener) skrive Jer et Epigram, thi dem har<br />
han ædt."<br />
Undertiden kalder <strong>Michelangelo</strong> selv spøgende de Epigrammer, han sender, for flovt<br />
Tøjeri, saaledes denne Gravskrift: "Var jeg. som levende, engang Livet for min Ven,<br />
for hvem min Skønhed nu har forvandlet sig til Støv, saa føler han nu vild Skinsyge<br />
ved Tanken om, at en Anden før ham kunde dø af Kærlighed til mig." Rimeligvis har<br />
<strong>Michelangelo</strong> selv godt følt, at poetisk var al denne Spidsfindighed ikke meget værd.<br />
3<br />
Der var i <strong>Michelangelo</strong>'s Sjæleliv et Element, der aldrig har faaet Udtryk i hans Værker<br />
som Billed-Kunstner, men som kommer til Orde ikke mindre i hans Brevstil end i hans<br />
Digtning, et Element af Spot, særligt Selvspot, dog ogsaa gennemført Spot over andre.<br />
En besk Humor træder frem i de Digte, hvor han med større eller mindre Bitterhed gør<br />
Nar af sig selv en djærv Ironi trænger ikke sjældent igennem, hvor han føler sig tvungen<br />
til Selvhævdelse. Han har ikke den Form af Vid, de Franske kalder Esprit, men han<br />
har, som hans Landsmand Napoleon efter ham, nu og da den Art Overgivenhed, som<br />
Italienerne betegner ved Ordet Buffo. Buffo-Spøgen er grel, ikke netop smagfuld.<br />
Tag som Exempel denne Strofe af en Parodi paa versificerede<br />
Kærlighedserklæringer (Dam's Oversættelse) :<br />
Ser jeg paa Brysterne, der som et Par<br />
Meloner i en Sæk sig gir til Kende,<br />
Da blusser jeg som Blaar i Lue klar.<br />
Men har jeg klappet træt mig paa din Ende,<br />
Jeg tænker: Var jeg den, jeg én Gang var,<br />
Jeg som en anden Hund gad om dig rende.<br />
At dømme efter, hvad jeg dengang naaede,<br />
Jeg her vist det Utrolige formaaede.<br />
Næsten lige saa burlesk er Udtryksmaaden i denne scurrile Strofe:<br />
Gaar der en Dag, jeg faar dig ej at se,<br />
Da har jeg ingen Fred, hvor jeg mig vender;<br />
Ser jeg dig da, saa volder det mig Ve<br />
Som altfor kraftig Kost, naar Fasten ender.<br />
Hvor godt, sin spændte Bug at turde tømme,<br />
Bedst, naar man sig af Bugvrid maatte ømme!<br />
Mest overrasker det maaske, at <strong>Buonarroti</strong> blandt Gravskrifterne over Cecchino<br />
Bracci etsteds lægger Ynglingen disse Linier i Munden, der hensynsløst antyder,<br />
hvorledes Forholdet mellem ham og Luigi del Riccio i Virkeligheden var: