Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 232<br />
selv, klassisk i Bygningsmaaden, personlig til det Yderste i Skulpturen, udformende sit<br />
Syn paa Liv og Død i store, uforglemmelige Sindbilleder.<br />
13<br />
Nogle Værker, der uden at tilhøre Gravmælerne i San Lorenzo er samtidige med dem<br />
og staar i en vis Forbindelse med dem, bør kortelig omtales.<br />
Adonis blev først opdaget i anden Halvdel af det attende Aarhundrede i den<br />
medicæiske Villa, Poggio Imperiale. Vasari kender den ikke, Den fremstiller den skønne<br />
Yngling som døende; <strong>Michelangelo</strong> er - fra de ældre Mænd, han i Kraft af sit Æmnes<br />
Beskaffenhed havde givet Plads paa sine Gravmæler - tyet tilbage til sine yngre Aars<br />
som sin Alderdoms Ideal: ung mandlig Skønhed. Med sin Statue af Adonis vil han sige<br />
som Schillers Thekla i Wallenstein:<br />
Das ist das Los des Schönen auf der Erde.<br />
Tidt havde <strong>Michelangelo</strong> givet denne Stemning Udtryk i de forskellige Gravskrifter,<br />
der fremkaldtes ved den smukke Dreng Cecchino Bracci's Død, ligesom i den Sonet,<br />
hvori han udtaler, at dersom han havde kendt den unge Skønhed, vilde han gerne<br />
have bevaret hans Former i Marmor. Som Adonis er, minder Figuren om den uudførte<br />
Figur af den ældre Giuliano paa Doppeltgravmælet. Desuden er den fuld af Mindelser:<br />
den Døendes smukke højre Haand er ganske den yngre Giuliano's. Hovedet er, som<br />
Nattens, støttet til venstre Haand.<br />
Men Statuen er, skønt utvivlsomt ægte, lige saa utvivlsomt mislykket for Kunstneren.<br />
Underkroppen med det over Vildsvinet liggende Ben danner en grim Trekant.<br />
Tilbøjeligheden til at vride og dreje Menneskelegemet har ber ført til et unaturligt<br />
Resultat. Denne Stilling har aldrig nogen Døende indtaget.<br />
Det næste Kunstværk, der genkalder Gravmælernes Figurer, er <strong>Michelangelo</strong>'s<br />
store Maleri "Leda". Efter Kunstnerens Ophold i Ferrara i August 1529, skal Hertugen<br />
ved Afskeden skemtsomt have bedet ham om en Erindring: "I er min Fange. Skal jeg<br />
give Eder fri, maa I love mig noget fra Eders Haand, Skulptur eller Maleri, hvad I lyster."<br />
- <strong>Michelangelo</strong> begyndte efter givet Løfte strax i Firenze et stort Temperabilled, som<br />
han efter sin Carton malte paa Træ. Han valgte til Æmne en Leda, maaske fordi han<br />
dermed mente at træffe Hertugens Smag, da han hos ham havde set mytologiske<br />
Billeder, malte af Tiziano: Venusfest, Ariadne, Bakkisk Dans.<br />
Det har rimeligvis lokket <strong>Buonarroti</strong>, under Bevaring af den hele Stilling blot med en<br />
ringe Ændring, at omforme sin dybt melankolske "Nat" til en vellystig Skikkelse, der<br />
ved et sindbilledligt Naturmysteriurn udtrykte en skøn Sammensmeltning af Svanens<br />
og Kvindens Linier og Former. Og skønt Maleriet nu kun kendes af svage Kopier, der<br />
ikke lader det komme til sin Ret, maa det siges, at Svanehalsens Stigen mellem Ledas<br />
Bryster, indtil Næbbet møder Munden, og de mægtige hvide Vinger som Baggrund for<br />
det muskuløse Ben med den fine Ankel og Fod, danner et betagende Hele. Kun laa<br />
selve Æmnet <strong>Michelangelo</strong> altfor fjernt til at han ikke maatte strande under Forsøget<br />
paa at transponere den Stilling, der hos Natten afgav Formen for den mørkeste<br />
Selvopgiven, til en, der afgav Formen for heftig, naturstridig Vellyst.<br />
Æmnet Leda med Svanen laa for Leonardo. I et berømt og dejligt Billed har<br />
det tilfredsstillet denne store Naturdyrker at lade Kvindelegemets og Svanelegemets<br />
Bugtninger mødes i en potenseret Dejlighed. Med en øm, ligesom ægteskabeligt<br />
beskyttende Bevægelse breder Svanen sin Vinge om den staaende Leda. (Den bedste<br />
Kopi i Baronesse de Ruble's Hus i Paris).