Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 231<br />
Maria vender sig her ømt mod Barnet, tager om den lille Haand. - Der er et andet Udkast<br />
i British Museum, hvor Maria er tegnet efter en afklædt, levende Model med flade<br />
Skuldre. Her berører Moderens og Barnets Legemer ikke hinanden, Marias smertelige<br />
Blik er opadvendt; Munden synes at sukke.<br />
Tilsidst fandt Kunstneren en foreløbig Tilfredsstillelse ved i Marmor at udføre<br />
den Madonna, der nu pryder Sakristiet, om hvilken en Kritiker af Justi's Rang<br />
har den forbausende Vending, at <strong>Michelangelo</strong> har givet hende en Daglejerskes<br />
Trælleskikkelse.<br />
Den er plastisk tænkt som ingen tidligere Madonna, han har frembragt, beregnet paa<br />
at kunne ses fra alle Sider. Som den nu staar, stillet højt imod en Væg, er den unddraget<br />
den Betragtning fra Siderne, der først vilde aabenbare dens hele Skønhedsværd.<br />
Den overfor dette sjældne Værk forstemte og gnavne Justi har fundet det haardt<br />
og koldt; men han har indrømmet, at nutildags er dette tidligere oversete blandt<br />
<strong>Michelangelo</strong>'s Arbejder blevet det mest beundrede og fejrede af alle, paa Grund af<br />
dets overdaadige Rigdom paa Vendinger i det snevrest mulige Rum. For Beskuere med<br />
Nerver som Nutidens og med den moderne Kunstelskers Blik er der intet Saarende eller<br />
Stødende i Statuens næsten hvirvlende Drejning paa det hellige Sted, som Sakristiet<br />
gælder for at være. Thi Stedet er det moderne Menneske ikke helligt i og for sig, men<br />
som det Sted, hvor <strong>Michelangelo</strong>'s Genius har aabenbaret sig, og vor Andagt, som<br />
denne Madonna afviser, gælder ikke hende, men hendes Ophavsmand, og kan af ham<br />
ikke blive afvist.<br />
Først Aar 1563 blev af Vasari efter Anmodning af Hertug Cosimo Opstillingen af de<br />
to Gravmæler og af Madonnastatuen med de to Helgener foretaget.<br />
Om de Flodguder, der efter den oprindelige Plan skulde havt Plads under<br />
Sarkofagerne, har en Model, der er bleven fundet i Firenze's Akademi, givet os<br />
et Begreb. Den var udført af Ler og Uldstof. Figuren skulde læne Ryggen mod et<br />
Fod stykke til Sarkofagen, stemme det ene Ben i Vejret, strække det andet ud.<br />
Efterverdenen har sikkert ikke mistet noget ved Fortrængelsen af dette Element, som<br />
ikke mere passede til den gennemførte Plan.<br />
For Kunstneren selv havde den Tanke, at anbringe Flodguder havt Betydning,<br />
forsaavidt Nil og Tiber som yndede Antiker tidligt havde.opfyldt ham. Uden dem var<br />
han tilmed maa ske ikke kommet paa Ideen til Dagstiderne.<br />
Floder anbragtes under Renæssancen paa Monumenter som Stedbetegnelse for de<br />
Landskaber, der skyldte dem deres Velfærd; de hørte altsaa til her, hvor Landsherrer<br />
mindedes. Men man savner ikke disse Floder, Planen til dem viser den Forkærlighed,<br />
<strong>Michelangelo</strong> nærede for den liggende Stilling; de vilde dog her have virket som en<br />
Gentagelse.<br />
Et Tilbageblik paa Helheden godtgør det berørte Sammenspil mellem Arkitektur og<br />
Skulptur. Det ny Sakristis Kuppel er slankere end Brunelleschi's; Højden, indtil hvor<br />
Laternen begynder, er dobbelt saa stor som Bredden, et Forhold der stemmer med<br />
den stejle Opbygning af Grupperne, <strong>Michelangelo</strong> sikrede dernæst sine Værker det<br />
Ovenlys, der gjorde deres Fortrin gældende, ved Hjælp af de tre Vinduer paa hver Side.<br />
Da Arkitekturen er spinkel og tør, opstaar der en livfuld Modsætning mellem den<br />
og Figurerne med deres Vælde og Liv. Men denne tØrre, klassiske Arkitektur er den,<br />
<strong>Michelangelo</strong> ynder. Aldrig har han anvendt snoede Søjler (som Raffaello paa Cartonen<br />
til Den Lammes Helbrede(se). Barokkens svulmende og svulstige Former, som han<br />
siges at forberede, har han ikke kendt, endsige anvendt. Her i Sakristiet er han helt sig