Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 229<br />
fra Lejet. Med venstre Haand famler hun efter Sløret, som vilde hun hylle sit nøgne<br />
Legeme deri. Disse Bevægelsers Overensstemmelse tiltaler Øjet som Samklang og<br />
Velklang Øret; en Velklang i Moll.<br />
At <strong>Michelangelo</strong>, ved at give Morgenen et saadant Udtryk af Modstræben mod det<br />
at vaagne, har tænkt ogsaa paa Firenze's Skæbne, ikke blot paa sin personlige, er<br />
muligt, da hver Dag bragte ham pinlige og forstern niende Efterretninger.<br />
I det nysnævnte Brev skriver Mini slutteligt: "Nu er <strong>Michelangelo</strong> sysselsat med<br />
Fuldendelsen af den Gamle (Aftenen). Næste Vinter kan han gøre Madonna færdig og<br />
mejsle Statuen af Hertug Lorenzo," - Vi ser af disse Linier, i hvad Orden, naturligvis<br />
ikke Ideernes Undfangelse, men Statuernes Udførelse er gaaet for sig.<br />
Crepusculo (Aftenen), der er Modstykket til Aurora, er mindre stejl og voldsom af<br />
Karakter, ogsaa mindre fængslende, end den tidligere Mandsskikkelse, Dagen. Mægtig<br />
som Figuren er, maa Hovedindtrykket dog bestemmes som Træthed, Afkald. Slappelse<br />
af Viljen.<br />
Atter her er den fremstillede Mand ikke længer ung. Kunstneren har paany opgivet at<br />
give et Billede af den mandlige Ungdom, der altid var hans kæreste Æmne. Men skønt<br />
begge Skikkelser fremstiller Mænd, der er noget til Aars, er ingen af dem saa aldrende,<br />
at Nogen nutildags vilde ibruge Renæssancetidens Udtryk om dem: de Gamle. Deres<br />
Kraft er usvækket, selv om deres Tungsind eller Mismod gaar dybt.<br />
Som bekendt gives der fra <strong>Michelangelo</strong>'s Haand paa et Blad Papir i Casa<br />
<strong>Buonarroti</strong>, hvor tre Søjlefodstykker er tegnede med Rødstift, en skreven Forklaring af<br />
Gravmælet for Giuliano; den er tvungen og kunstlet, som den Forklaring, der af Condivi<br />
gaves af Fangerne paa det oprindelige Udkast til Rovere-Monumentet: de frie Kunster,<br />
som er lammede ved Giulio den Anden's Død. Texten lyder her:<br />
"Himmel og Jord, Dag og Nat, taler og siger: Vi har i vort ilsomme Løb ført Hertug<br />
Giuliano til Døden; det er da ret og billigt at han tager Hævn. Men Hævnen er den, at<br />
han nu, da vi har dræbt ham, død, som han er, har ranet os Lyset, og ved at lukke sine<br />
Øjne har lukket vore, saa at vi ikke mere lyser paa Jorden. Hvad vilde han ikke have<br />
gjort ud af os, ifald han var bleven i Live!"<br />
Denne skruede Vending røber den Forkærlighed for sære Abstractioner, der<br />
ikke sjældent træder frem i <strong>Michelangelo</strong>'s Digte. De anvendte Udtryk "Himmel<br />
og Jord" minder udtrykkeligt om de Skikkelser, der efter den oprindelige Plan til<br />
Rovere-Gravmælet skulde udfylde Pladsen paa hver sin Side af den store Pave.<br />
Det er uvigtigt, hvad Mening, der literært eller allegorisk af Betragteren kan<br />
indlægges i et Skulpturværk. Hovedsagen for <strong>Michelangelo</strong> som Kunstner har som for<br />
alle Kunstnere ikke været Æmnets Tilværelsesform, men dets Virkeform. Det gjaldt for<br />
ham ved dette Hovedværk, som ved de andre tidligere, om at opnaa Enkelthedernes<br />
Enhed for Øjet og deres samlede Virkning paa Sindet. Han har bestemt Synspunkterne,<br />
fra hvilke der skal ses. Han har mangedoblet Virkningen ved at lade fuldt Lys falde over<br />
Aftenens og Morgenens udstrakte Skikkelser, medens Lyset paa Dag og Nat brydes<br />
ved overskyggede Partier, der i Halvmørket skimtes hemmelighedsfuldt.<br />
I sin Bog "Das Problem der Form", hvis Interesse beror paa, at her, hvad sjældent<br />
sker, en Billedhugger skriver om Billedhuggerkunsten (rigtignok i den Grad abstrakt,<br />
som kun en tysk Billedhugger kunde skrive) har Adolf Hildebrand berørt Spørgsmaalet<br />
om <strong>Michelangelo</strong>'s Virkemidler. Han fremhæver træffende, at <strong>Buonarroti</strong> gør sit Værk<br />
saa kompakt som muligt, helt udnytter det Rum, Stenblokken skænker ham. Han<br />
concentrerer hvad Liv, han vil fremstille, saa stærkt, at ingen Part af Rummet forbliver