Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 164<br />
han hader, har Medlidenhed ikke Rum". Han lod en af sin Hustrus Kammerjomfruer<br />
myrde, blot fordi denne havde hjulpet hans Søn Guidobaldo til at træffe sin Udkaarne<br />
i et Kærlighedsforhold.<br />
Nu anlagde han en Retssag mod <strong>Buonarroti</strong> og krævede Tilbagebetaling af de<br />
modtagne Penge med Renter.<br />
<strong>Michelangelo</strong>'s første Tilskyndelse var den at indrømme sin Skyld. Han erklærer i et<br />
Brev af April 1523 til Fatucci, at overfor dette Krav paa Renter og Skadeserstatning er<br />
han nødsaget til at føje sig og udføre Gravmælet, saa Arbejderne i San Lorenzo maa<br />
opsættes, med mindre Paven løser ham fra hans Forpligtelse. Dog snart følger heftige<br />
Udbrud af Forbitrelse og Harme. Hans Tanker drejer sig om al den Uret, der er blevet<br />
gjort ham med Hensyn til den Løn, han har skullet have. Han fik jo for Julius-Statuen<br />
saa lidt, at der kun blev fire-fem Dukater tilovers til ham selv; for Sistina langt ringere<br />
Betaling, end der var stillet ham i Udsigt; nu krænker Arvingerne ham ved af ham at<br />
forlange Summer, der er gaaede med til nødvendige Indkøb; snarere skylder de ham<br />
Penge, end han dem.<br />
Til Fatucci skriver han Juli 1524: "For at kunne begynde paa Arbejdet (med<br />
Medicæergravene) maa jeg afvente Marmorblokkenes Ankomst, og jeg troer, de<br />
kommer aldrig! Jeg kunde skrive Ting, hvorover I vilde forbauses; men man vilde ikke<br />
tro mig. Nok, det er min Ruin!<br />
Thi hvis Værket var rykket lidt mere frem end det er, vilde Paven maaske have bragt<br />
mit Anliggende (Rovere-Gravmælet) i Orden, og jeg var ude af al den Elendighed...<br />
Jeg traf igaar En, som sagde mig, jeg skulde endelig betale; ellers vilde jeg sidst<br />
i denne Maaned blive idømt Straf." I det Følgende overdriver han som sædvanligt,<br />
giver sin Bitterhed og sine Klager frit Løb helt ud i det Meningsløse: "Jeg troede ikke,<br />
der gaves andre Straffe end dem i Helvede eller to Dukater Indkomstskat; dersom<br />
jeg vilde aabne et Silkemagasin eller en Guldsmedebutik og vilde udlaane Resten til<br />
Aagerrenter. - Trehundrede Aar har vi her i Florents betalt Skatter; gid jeg dog engang<br />
havde været Rodemester! og altid hedder det:<br />
Betale! Alt bliver taget fra mig, hvis jeg ikke kan betale, og jeg maa da gaa til Rom.<br />
Var mit Anliggende i Orden, saa vilde jeg have solgt noget, kunde have købt mig<br />
Statspapirer, og kunde blive i Florents."<br />
21<br />
Hele <strong>Michelangelo</strong>'s Haab stod nu til Huset Medici. Thi paa det Tidsrum, hvor hans Lyst<br />
til at udføre Julius-Mindesmærket var svækket og splittet, var nu fulgt et, hvori Tanken<br />
derom Dag og Nat red ham som en Mare, han blot vilde ryste af.<br />
Han havde derfor med største Glæde hilst Giulio's Valg til Pave i November 1513.<br />
Han véd, forsikrer han, at nu vil Intet ske, som er beskæmmende for ham - og det<br />
skønt han netop havde kaldt det beskæmmende, da denne Pave som Cardinal havde<br />
taget Arbejdet med Facaden fra ham; men Sagen er, han haaber og venter, at Paven<br />
vil tage ham i Forsvar mod ethvert Krav, og for at dække ham sætte Arbejdet med<br />
Gravmælerne og med Biblioteket i San Lorenzo i Gang. Paven sørgede da ogsaa for,<br />
at der 1526 blev mæglet; <strong>Buonarroti</strong> udførte en Tegning til Julius-Monumentet, som<br />
blev vist Hertugen og godkendt af ham.<br />
Men saa fulgte Krigens Syndflod og skyllede al Omsorg for Mindesmærker over<br />
Ende. 1526 var jo det Aar, hvor Cardinal Colonna og andre Fjender af Huset Medici med<br />
væbnet Haand brød ind i Rom, plyndrede Vaticanet, og første Gang fordrev Clemente til<br />
San Angelo. I Efteraaret 1526 gik Kejser Karl den Femte's hvervede Hær over Alperne.