Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 161<br />
Via Mozza (nu Via Zanobi) for 170 Dukater og havde ved Juletid 1518 et skønt Atelier<br />
parat, hvori der paa én Gang kunde rejses tyve Figurer (af hvilke ingen nogensinde blev<br />
udført). Han beklagede kun, at Bygningen ikke kunde tækkes, da der i Florents fattedes<br />
Træ, og at den store Tørke forhindrede Transport af Marmorblokkene paa Arnofloden.<br />
Med andre Ord: Medens han hævdede, at han i sit Hoved havde tolv Marmorstatuer,<br />
sex tronende Bronceskikkelser og nitten Reliefer, spildte han Tid og Kræfter paa<br />
underordnet Arbejd, som en dygtig Hjælper kunde udført fuldt saa godt, fordi det var<br />
blevet hans fixe Ide at gøre Alt alene.<br />
Efterhaanden slappedes da hans frembringende Evne; Ideerne tvang ham ikke<br />
længer til at virkeliggøre dem; og Arbejdet blev desuden for hver Dag vanskeligere, da<br />
Blik og Hænder var komne ud af den Øvelse, de besad.<br />
Men det Øjeblik var nu kommet, hvor Paven og Cardinalen tabte Taalmodigheden.<br />
Cardinalen anmodede ham om Regnskabsaflæggelse for de modtagne Penge. 2300<br />
Dukater havde han faaet; de var opbrugte paa nær 500. Efter sin Vane forklarede<br />
han sig og andre dette Skridt som fremkaldt af en Underordnets Hævngerrighed. Han<br />
mente, Skatmesteren havde faaet Cardinalen til at afkræve ham Regnskab, fordi han<br />
selv havde afvist et Vink af Buoninsegni om at skaffe ham ulovlig Fordel ved Leveringen<br />
af Marmor.<br />
Det Udkast, han i sin Tid havde gjort til Facaden, var en Billedhuggers ikke en<br />
Bygmesters: en udspændt Flade, som alene Skulpturværker vilde give Liv. Men i al<br />
den Tid, Arbejdet paahvilte ham, December 1516 til Januar 1520 har han, saavidt man<br />
kan skønne, end ikke paabegyndt en eneste Statue eller et eneste Relief.<br />
Saa opgav Paven og Cardinalen enhver Tanke om at lade <strong>Michelangelo</strong> forsyne San<br />
Lorenzo med en Facade. Det var det store Nederlag i hans Liv, selvforskyldt, forsaavidt<br />
det Ord kan anvendes paa en Kunstner, der jo aldrig er Herre over sin Lyst og Evne<br />
til at frembringe, og i hvis Tilværelse der, uden at han forstaar, hvorfor eller hvorledes,<br />
indtræder Tidsrum, der synes at svare til de klimakteriske Aar i Kvindernes Liv.<br />
19<br />
Men nu var Øjeblikket der, hvor han efter sit Løfte til Giulio den Anden's Arvinger og<br />
efter Pavens Løfte til ham skulde arbejde uforstyrret paa Gravmælet, hvis Fuldendelse<br />
alt i saa mange Aar var bleven skudt ud. Vi saa, han havde indrettet sit Atelier. Det<br />
synes at have rummet de fire ufuldendte Figurer, der nutildags findes i Boboli-Haven og<br />
Skitsen til den nu i Museo nationale i Firenze opstillede gruppe "Sejren". Da det i Rom<br />
var blevet fortalt, at <strong>Michelangelo</strong> slet ikke arbejdede, blev en Monsignore Francesco<br />
Pallavicini sendt til Florents for at inspicere Atelieret; han saa de mange Marmorblokke,<br />
der fandtes deri, tilligemed de forskellige paabegyndte Værker, deriblandt rimeligvis de<br />
to herlige Fanger, der nu staar i Louvregalleriet.<br />
Dog da det i 1531 blev foreslaaet at opstille Gravmælet i en gammel romersk<br />
Basilica og det altsaa gjaldt om i Rom at samle alt for dette Mindesmærke Udarbejdede,<br />
vægrede <strong>Michelangelo</strong> sig ihærdigt ved at anvende de to Fangers og Sejrens Figurer<br />
dertil. De forblev da ogsaa tilsidst udelukkede fra det, Imidlertid efter Facadeplanens<br />
Opgivelse laa Banen fri for Julius-Gravmælet, hvad Form end Kunstneren vilde give<br />
det, og man skulde tro, det fristede ham, nu i det mindste at faa den fra hans unge<br />
Dage stammende Ide til Mausolæet fra Haanden.<br />
Men Leo den Tiende og hans Raadgiver, den medicæiske Cardinal, havde da<br />
fattet Planen til et nyt Foretagende, der kunde styrke Forestillingen om Navnet