Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 160<br />
Højst naturligt faldt det ham saare svært at bryde med Carrareserne, der til hans<br />
Tilfredshed havde arbejdet for ham, lige fra han udførte sin Pietà. I Carrara var jo<br />
en lille Hærkærne af øvede Folk vant til at gaa ind paa ethvert Ønske, med hvilket<br />
han fremkom. Tilmed havde han i lange Tider staaet i det venskabeligste Forhold til<br />
Herskeren over den hele Egn, Marchese Alberigo Malaspina, og til dennes Kansler<br />
Antonio di Massa.<br />
Men Paven var ikke for intet Florentiner og vilde varetage Firenze's Interesser. Han<br />
vilde ikke mere høre noget om Carrara. Salviati tog i Januar 1517 til Seravezza, og<br />
man krævede af <strong>Buonarroti</strong>, at ogsaa han skulde indfinde sig der. Da han ligefuldt i<br />
Februar 1517 indgik den ovennævnte Kontrakt med Lionardo da Cagione, vakte dette<br />
vild Forbitrelse saavel i Firenze som i Rom, hvor man - som hans Broder meddeler - kun<br />
kan forklare sig hans Handlemaade ved at han staar i Ledtog med Signor Alberigo. Man<br />
mindede ham, som førte Titelen "Archimaestro sculptore de la Sedia Apostolica" om<br />
hans Lydighedspligt. Salviati lod ham vide, at han maatte aflægge sin Halsstarrighed.<br />
Der skulde kun anvendes toscansk Marmor til San Lorenzo som til San Pietro.<br />
Endelig indtraf han da i Maj 1518 i Seravezza. Han krævede og fik Overledelsen<br />
af Vejbygningen fra Kysten til de Steder i Marmorbruddene, hvor Marmoret var bedst;<br />
desuden Ret til paa Livstid toldfrit at overføre Marmoret til Firenze. Til Vejanlægget<br />
udbad han sig Messer Donato Benti Som Hjælper; sig selv forbeholdt han dog<br />
Myndigheden, da han alene vidste, hvor de bedste Marmorlejer fandtes. Forøvrigt<br />
havde han Sorger nok; thi nu havde han faaet Carrareserne til Fjender. I Genua<br />
førte han fire Barker til Stranden for at de kunde optage Marmoret fra Carrara; men<br />
Carrareserne havde bestukket Skibsførerne og forsøgte at blokere ham. Han vilde da<br />
tage til Pisa for der at hyre andre Barker.<br />
Imidlertid havde han faaet sig indrømmet Tilladelse til efter Tykke at lade Marmoret<br />
komme fra Seravezza eller fra Carrara, og forunderligt nok, til en Begyndelse<br />
følte han sig veltilpas som Chef for Stenhuggere i Marmorlejer. Det er, som var<br />
hans Kunstnerkald en Stund fortrængt fra hans Bevidsthed. Aldrig et Ord om hans<br />
Kolossalstatuer og Reliefer; ikke en Vending, der tyder paa nogen Drift til nu at tage fat<br />
paa det formende Arbejd. Han glemmer Maaned efter Maaned, Aar efter Aar, Maalet<br />
for Midlet. Alle hans Tanker drejer sig om at faa Marmor uden Aarer, pletfri hvide Blokke<br />
til sine Søjler.<br />
Saa viser det sig, at han endnu langt slettere kan komme ud af det med<br />
Stenhuggerne i Pietrasanta end med dem i Carrara. Stenhuggerne, som han selv har<br />
medbragt fra Florents, forstaar sig ikke det ringeste hverken paa Marmorbrud eller<br />
paa Blokke. De har allerede (18. April 1518) kostet ham mer end 130 Dukater og har<br />
ikke hugget den ringeste Marmorflise til hans Tilfredshed. Allerhelst steg han til Hest,<br />
søgte Cardinal de' Medici og Paven op, overlod Foretagendet i Seravezza til sig selv<br />
og vendte tilbage til Carrara. Han har, siger han, paataget sig at vække Døde til Live,<br />
at tæmme Bjerge og forplante Kunst til dette Land. Men Barkerne, som han forhyrede i<br />
Pisa, er ikke ankomne; man holder ham for Nar: "O tusind Gange forbandet være den<br />
Dag og Time, da jeg forlod Carrara! Thi det er Aarsagen til min Ruin." Han har glemt,<br />
hvor nylig Carrareserne i hans Øjne var Forrædere og ulidelige.<br />
Saa begravede han da sig og sine Evner i Marmorbruddene snart i Seravezza, snart<br />
i Carrara, foretog Vejanlæg, lod større og mindre Blokke bryde løs, lejede i Havnene<br />
Barker til at føre disse Blokke til Florents, søgte sig et rummeligt Hus, hvor alle Statuer<br />
af Marmor og Bronce kunde udføres, fandt foreløbig et til dette Hus passende Jordsmon<br />
paa Pladsen foran Kirken Ognisanti, købte 24. November 1518 et andet Grundstykke