Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 146<br />
højst sandsynligt efter Livet: Der var ingen Redning hverken for hans Værdighed eller<br />
for hans Liv uden i Flugt.<br />
Det synes formelig, som har han bildt sig ind, at Bramante tænkte paa at lade<br />
ham myrde. San Gallo, hvem Bramante direkte fortrængte, har ingensinde næret en<br />
saadan Frygt. Han har sikkert nok som <strong>Michelangelo</strong> anset Bramante for at være en<br />
Intrigant, og han har vel ogsaa nok vidst, at denne gjorde sig ulovlig Fordel ved at<br />
anvende daarligt Materiale til sine Bygningsforetagender. Men Mordplaner har ingen<br />
uden <strong>Buonarroti</strong> tiltroet ham.<br />
Det er blevet sagt og troet, at Giulio den Anden sprang tilbage fra Planen om<br />
Mindesmærket, fordi man havde forestillet ham, det var et daarligt Varsel at lade sit<br />
Gravmæle opføre i levende Live. Har Paven ikke frygtet Varslet i 1505, saa har det<br />
visselig ikke indjaget ham nogen Skræk i 1506, og han var overhovedet ikke af dem,<br />
der lod sig forskrække.<br />
8<br />
Men Sagen var, at i Pavens Øjne var <strong>Michelangelo</strong>'s Monument nu blevet husvildt.<br />
Planen derom var fra først af, som vi saa, bleven knyttet til den gamle Kirkes Tribuna;<br />
men denne vilde, naar San Pietro blev ombygget og udvidet, kun blive en af Kirkens<br />
fire Sidebygninger, den vestligste. Paa et saadant Sted passede Pavens Mausoleum<br />
imidlertid ikke. Det vilde komme til at staa Bramante i Vejen; han maatte se at faa Paven<br />
derfra, og det var saa meget mindre vanskeligt, som Ombygningen af San Pietro vilde<br />
kræve alle de Pengemidler, Pavestolen paa nogen Maade kunde afse.<br />
Saaledes forklares dels, at <strong>Michelangelo</strong> over Hals og Hoved flygtede fra Rom til<br />
Florents, dels at han fra Florents, 2. Maj 1506, skrev til San Gallo saaledes:<br />
"Giuliano.<br />
Jeg har set af Eders Brev, at Paven har taget min Afrejse ilde op, og at hans<br />
Hellighed er beredt til at give Pengene i Forvaring og gøre som aftalt mellem os, saa<br />
jeg uden Bekymring kan vende tilbage til Rom.<br />
Hvad min Afrejse angaar, saa hørte jeg virkelig Lørdag før Paaske (11. April) Paven<br />
sige, da han ved Taffelet talte med en Juveler og sin Ceremonimester, at han ikke<br />
mere vilde give en Bajocco ud hverken for smaa eller for store Stene, hvorover jeg blev<br />
ret forundret. Ligefuldt udbad jeg mig før min Afrejse en Del af hvad der tilkom mig til<br />
Fortsættelse af Arbejdet. Hans Hellighed svarede mig, at jeg skulde komme igen om<br />
Mandagen. Jeg kom igen Mandag og Tirsdag og Onsdag og Torsdag, som I jo véd.<br />
Tilsidst, Fredag Morgen, blev jeg sendt bort, det vil sige, jaget paa Porten. Og den,<br />
som gjorde det, sagde, at han kendte mig, men havde faaet det Hverv. Da jeg altsaa<br />
den forrige Lørdag havde hørt hin Ytring, og nu saa Virkningen af den, faldt jeg i stor<br />
Fortvivlelse derover. Men dette var ikke den eneste Grund til min Afrejse; der gaves<br />
endnu en anden, som jeg ikke vil skrive. Det er tilstrækkeligt at sige, den fik mig til at<br />
tænke, at blev jeg endnu længere i Rom, vilde mit eget Gravmæle nok blive rejst før<br />
Pavens. Og det foraarsagede min pludselige Bortrejse."<br />
Den 17. April 1506 flygtede <strong>Michelangelo</strong> fra Rom. Den 18. April lagde Giulio den<br />
Anden med højtideligt Ceremoniel Grundstenen til den ny Peterskirke, Den anden Dato<br />
belyser den første.<br />
Det Sted, som var valgt, var det, hvor den store Pille, der bærer Dômen, staar nær<br />
ved det nuværende Santa Veronica's Alter. Der var gravet et brøndlignende Hul, i<br />
hvilket den gamle Pave roligt steg ned, kun raabende til Menneskemængden ovenover,