Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 122<br />
Scenen vilde blot være Udtryk for idyllisk Skelmeri fra Kunstnerens Side, dersom der<br />
ikke i Madonnas smukke højtidelige Profil laa noget overjordisk Fordrømt, som røber<br />
at hendes Tanker er andensteds. Hun er vendt imod Johannes, men ser ikke paa ham;<br />
hun modtager sin ængstede Søn i sit Skød, men ser ikke heller paa ham og griber ikke<br />
om ham. Hun hører en højere Verden til, <strong>Michelangelo</strong>'s egentlige Verden, medens<br />
Børneskikkelserne i deres Leg viser, at blandt de uudviklede Muligheder i Kunstnerens<br />
Sjæl var der ogsaa Muligheden til den gratiøse Skemt.<br />
Fra samme Aar, men langt anderledes betegnende for <strong>Buonarroti</strong>'s faktiske<br />
Udviklings Hovedlinie, er den Madonna-Tondo i lille Format, som han udførte for<br />
Bartolommeo Pitti og som nu opbevares i Museo nazionale i Florents. Her er han, 28<br />
Aar gammel, saa fuldt sig selv, som han bliver det i sit 35. Aar. Den beskedne Opgave,<br />
der var stillet ham, var den at udarbejde et Madonnabillede for et Borgerhus. Han har<br />
i denne Miniaturegruppe for Hjemmet givet Udtryk for den højeste Vælde.<br />
Paa en Stenterning der er adskilligt lavere end den, som bærer Madonna ved<br />
Trappen, og som vender en af sine Kanter ud imod Beskueren, sidder lavt, næsten<br />
paa Hug, en ædel, trods sin Ungdom mægtig Kvindeskikkelse, hvis Aasyn, der ses<br />
helt en face, har en Sibyllas ensomt profetiske Udtryk. En Bog hviler i hendes Skød.<br />
Hun synes at være bleven afbrudt i sin Læsning ved at Jesusbarnet har anbragt sin<br />
Albu, paa hvilken han støtter det store alvorlige Hoved, midt i hendes Bog. Den lille<br />
Johannes, som nærmer sig, ses over hendes højre Skulder. Ingen af de tre Personers<br />
Øjenpar mødes; de synes ikke at forholde sig til hverandre, skønt Madonna holder sin<br />
Dreng ind til sig med Haanden, der øjnes under hans Armhule.<br />
Hun er ikke blot Hovedpersonen, men den, om hvilken <strong>Michelangelo</strong> har samlet<br />
al sin Følelse for det Sublime. Om hendes Pande ligger et bredt Dronningebind, hvis<br />
Smykke er et Englehoved med store udslagne Vinger. Som sædvanligt bærer hun<br />
desuden et Hovedklæde. Men for ret at lade Skikkelsen dominere har <strong>Michelangelo</strong><br />
benyttet et simpelt Middel af enestaaende Virkning. Det hele Rundrelief er kun<br />
81 Centimeter i Gennemsnit, Og som for stærkt at samle det har Mesteren givet<br />
Marmorskiven foroven en indadbøjet Rand. Men, vel at mærke, Madonnas tragisk<br />
stolte Hoved gaar ud over Randen, højner sig over den. Circlen binder ikke hende. Ved<br />
dette saa geniale som simple Træk fornemmes det, at hendes overjordiske Sjæleliv<br />
ikke lader sig indsnevre i den jævne Virkeligheds Skranker, men sprænger dem uden<br />
endog at være sig det bevidst eller agte derpaa.<br />
Naar intet af disse to Reliefer er fuldendte, men frembyder en Ufærdighed, der paa<br />
det første er saa stor, at Jesusbarnets Fod er blevet stikkende i Stenen, og Johannes'<br />
Haand med Fuglen kun antydet (medens den utvivlsomme Ufærdighed af det andet<br />
Relief ikke kan siges at forstyrre), saa beror denne paafaldende Ejendommelighed ikke,<br />
som mange moderne Kunstelskere har indbildt sig, paa et Forsæt om ved Undgaaen af<br />
Fuldendelsens Glathed at forøge Virkningen - en Tanke, der var <strong>Michelangelo</strong> ganske<br />
fremmed - men ene og alene hos ham (som hos Leonardo, der næsten Intet fik fuldendt)<br />
paa, at disse store Kunstnere aldrig arbejdede, naar de var komne ud af Stemning,<br />
og dernæst paa, at de paatog sig altfor mange samtidige Opgaver, til at de overkom<br />
at føre det enkelte Værk helt til Ende. Forsætligt har <strong>Michelangelo</strong> (der bebrejder<br />
Donatello, at han ikke fuldendte sine Marmorværker, men nøjedes med den Virkning,<br />
de gjorde i Afstand) aldrig ladet noget Arbejde henstaa ufærdigt, med mindre det ved<br />
Fejlhugning var mislykkedes for ham. Naar Stemningen holdt ud, og han havde Tid til<br />
sin Raadighed, fuldførte han sine Arbejder indtil Politur. Men saa overbebyrdet han var<br />
med Bestillinger, og saa urolig som Bølgegangen var i hans Sjæl, hændte det stadigt<br />
at én Opgave eller Plan fortrængte en anden af hans Sind. Ganske som Leonardo