BYENS PLAN - Dansk Center for Byhistorie
BYENS PLAN - Dansk Center for Byhistorie
BYENS PLAN - Dansk Center for Byhistorie
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
hovedstaden med godt 84.000 mennesker fra 121.000 i 1840 til 215.400 i 1870 først og<br />
fremmest som følge af en nettotilvandring til byen. Tilsvarende faldt dødeligheden i<br />
København, der i de senere år fik en stigende betydning <strong>for</strong> befolkningstilvæksten i<br />
hovedstaden, således at byen i årene 1855-1870 selv leverede omkring halvdelen af<br />
tilvæksten. 270<br />
Det stigende befolkningstal fra 1840’erne og frem kombineret med manglende<br />
byggeregulativer og selviske grundejerinteresser gjorde, at grundudnyttelsen inden<strong>for</strong> voldene<br />
fik en tak opefter. Husene blev <strong>for</strong>synet med en ekstra etage, større lejligheder blev opdelt i<br />
flere mindre, kældre og lofter blev indrettet til beboelse, side- og baghuse blev bygget til, og<br />
hidtil åbne pladser fyldtes med højere, smallere og dybere boligkaserner. Resultatet var, at<br />
boligstandarden blev presset væsentligt nedad, og at der i løbet af få år blev skabt en<br />
boligmangel i København, særligt <strong>for</strong> den fattige arbejderklasse, der var sammenlignelig med<br />
tilstanden i de store klassiske industribyer i England.<br />
Der var ikke noget nyt i, at underklassen levede under kummerlige <strong>for</strong>hold, det havde den<br />
såmænd altid gjort. Det nye bestod i arbejderboligernes hastigt stigende omfang og<br />
koncentration i hovedstaden, der mere og mere stak det øvrige samfund i øjnene og virkede<br />
truende - sundhedsmæssigt i <strong>for</strong>m af kolera, moralsk i <strong>for</strong>m af sædelighedens <strong>for</strong>fald og<br />
politisk i <strong>for</strong>m af optøjer og revolutioner. 271<br />
I 1850’erne sprængte udviklingen byens rammer, demarkationslinjen blev flyttet ind til<br />
Søerne i 1852, og byggeri tilladt på de tidligere militære arealer og voldterrænet. Herefter<br />
skete den første udbygning af de københavnske brokvarterer, indre Nørrebro og Vesterbro<br />
med nye boliger og arbejdspladser. Byens udvidelse blev fulgt op af lovgivningsinitiativer,<br />
der på <strong>for</strong>skellig måde regulerede byggeriet af hygiejniske og byplanlægningsmæssige<br />
hensyn. F.eks. loven om sundhedsfarlige næringsveje i 1852, Københavns første samlede<br />
bygningslov 1856 og sundhedsvedtægterne 1860. 272 Selv om brokvarterernes bebyggelse i<br />
årene efter demarkationslinjens flytning i stigende grad lettede på boligpresset inden<strong>for</strong><br />
voldene, boede indbyggere i den gamle bykerne stadigvæk meget tæt. Endnu i 1860 boede<br />
trefjerdedele af hovedstadens indbyggere <strong>for</strong>tsat i trange boliger inden<strong>for</strong> bykernen. 273<br />
270<br />
ibid. s. 138<br />
271<br />
Hyldtoft, Ole: ”Arbejderboliger og bymiljøer”. I: Strømstad, Poul: Mennesket og Maskinen. Nationalmuseet<br />
1980. s. 72<br />
272<br />
Hyldtoft 1996 s. 135f<br />
273<br />
Hyldtoft, Ole (m.fl.): ”Urbaniseringsprocessen i Danmark” I: Blom, Grethe Authén: Urbaniseringsprocessen<br />
i Norden. Bd. 3 (Industrialiseringens første fase), Trondheim 1977. s. 224<br />
68