Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Wittgenstein ser det som et klassisk tegn på, at der er noget galt, når en tænker<br />
således befinder sig i en tåge, hvor han ikke kan konkretisere sit projekt og ikke<br />
kan give eksempler på de ting, han hævder at tale om 143 . Det følgende er et citat<br />
fra en an<strong>den</strong> begrebsundersøgelse med samme problem:<br />
”Wie kommt es nur zum philosophischen Problem der seelischen Vorgänge und Zustände<br />
und des Behaviourism? – Der erste Schritt ist der ganz unauffällige. Wir re<strong>den</strong> von<br />
Vorgängen und Zustän<strong>den</strong>, und lassen ihre Natur unentschie<strong>den</strong>! Wir wer<strong>den</strong> vielleicht<br />
einmal mehr über sie wissen – meinen wir. Aber eben dadurch haben wir uns auf eine<br />
bestimmte Betrachtungsweise festgelegt. Denn wir haben einen bestimmten Begriff<br />
davon, was es heisst: einen Vorgang näher kennen zu lernen… – Und nun zerfällt der<br />
Vergleich, der uns unsere Gedanken hätte begreiflich machen sollen.” (§308,PU).<br />
Dette synes at være præcis, hvad Dummett gør. Den teoretiserende filosof gør sig<br />
ofte blind og immun for kritik ved at forblive i <strong>den</strong>ne tåge. Han ser ikke, at teorien<br />
er dødfødt 144 , fordi han ikke konfronterer <strong>den</strong> med livet ved at inkarnere sine<br />
ideer. Det er et generelt træk ved filosofiske teorier, at de er umulige at veri- eller<br />
falsificere 145 , blandt andet fordi filosoffen undgår at give eksempler og dermed<br />
vise forbindelsen mellem teorien og virkelighe<strong>den</strong>. U<strong>den</strong> det er filosoffen i <strong>den</strong><br />
ulykkelige situation, at han har fikseret sig selv u<strong>den</strong> nogensinde at kunne løse de<br />
problemer, han konstruerede teorien som et svar på.<br />
3) Med hensyn til selve det filosofiske projekt: at eksplicitere reglerne for vore<br />
ords brug som et projekt i sin egen ret, vil Wittgenstein kunne være modstander <strong>af</strong><br />
det <strong>af</strong> mindst tre grunde:<br />
A) Disse regler er dem, man præsenteres for, når man lærer et nyt sprog eller et nyt<br />
sprogspil. Men som vi noterede i <strong>af</strong>snit 1.3.2, er disse regler uinteressante i sig<br />
selv. ’Blå er en farve’, ’Kabale lægger man alene’. Ekspliciteringen <strong>af</strong> disse regler<br />
er kun interessante filosofisk set for <strong>den</strong>, som er fanget i en forvirring omkring fx<br />
vores farvesprogspil. Ifølge Wittgenstein er der ingen pointe i at eksplicitere dem<br />
udover <strong>den</strong>ne: at skabe overblik over en del <strong>af</strong> et sprogspil med det formål at løse<br />
et bestemt problem (a. 2.2).<br />
143<br />
Pears i The False Prison. Volume 2. Det er også <strong>den</strong> kritik, Wittgenstein retter mod forfatteren<br />
<strong>af</strong> Tractatus Logico-Philosophicus.<br />
144<br />
Pears ibid.<br />
145<br />
Hanfling i Wittgenstein’s later Philosophy.<br />
75