Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
kabale alene’ (§248,PU) og ’Blå er en farve’. Som det fremgår, er de trivielle og<br />
ganske uinteressante i <strong>den</strong>ne kontekst. Jeg vender tilbage til ideen om at ville<br />
eksplicitere reglerne for brugen <strong>af</strong> vore ord i <strong>af</strong>snit 3.3.<br />
<strong>Wittgensteins</strong> deskriptive metode forudsætter, at vi allerede implicit ved dét,<br />
filosoffen fortæller os. 37 Det forklarer også et aspekt ved hans skrivestil og måde at<br />
bedrive filosofi på, som har vakt generel utilfredshed blandt hans læsere, nemlig at<br />
skrivestilen er meget lidt systematisk, uddybende og argumenterende, når det<br />
kommer til de positive bemærkninger om hvad fx ’forståelse’, ’smerte’, ’farve’<br />
eller ’mening’ er. 38 Hos Wittgenstein kommer en egentlig argumentation primært<br />
ind, når han forsøger at <strong>af</strong>vise mulige misforståelser <strong>af</strong> det begreb, han aktuelt<br />
undersøger. Mange har hævdet, at Wittgenstein burde argumentere mere for sine<br />
bemærkninger (implicitte teorier, hvad de ofte fejlagtigt opfattes som 39 ). Men hvis<br />
han blot vil minde os om noget, vi allerede ved, behøver han ikke komme med<br />
lange udredninger og beviser. 40 Ofte kan en enkelt klar og veldrejet analogi tjene<br />
bedre til at erindre læseren om sin implicitte vi<strong>den</strong> om sproget end en lang, rigid<br />
argumentationskæde.<br />
Men på dette sted i <strong>Wittgensteins</strong> tænkning er det igen, som om der er noget, der<br />
ikke stemmer. Hans redegørelse har ringe plausibilitet i lyset <strong>af</strong> filosofiens historie<br />
og sværhedsgrad! Hvis vi allerede ved det hele i forvejen, hvorfor er det så uhyre<br />
svært at svare på et filosofisk spørgsmål og generelt umuligt at løse de filosofiske<br />
problemer? Det, Wittgenstein siger, hænger ikke sammen med <strong>den</strong> aktuelle<br />
filosofiske praksis. 41 Dette er udpræget uheldigt for en filosof, der hævder netop at<br />
arbejde deskriptivt ud fra <strong>den</strong> aktuelle praksis! For at belyse <strong>den</strong>ne tilsynela<strong>den</strong>de<br />
37 Barnett i ’The rhetoric of grammar’.<br />
38 Dummett opfatter <strong>Wittgensteins</strong> måde at udtrykke sig på som ’sjusket’ i ’What does the Appeal<br />
to Use do for the Theory of Meaning?’. Hilmy hævder i The Later Wittgenstein, at <strong>Wittgensteins</strong><br />
skrivestil er udtryk for en begrænsning i hans evner som forfatter, og at Wittgenstein ønskede at<br />
skrive en traditionel filosofisk <strong>af</strong>handling. Ackermann siger i Wittgenstein’s City, at Wittgenstein<br />
ikke skriver nok til, at vi kan fatte subtile træk ved de sprogspil, han beskriver.<br />
39 Fx Grayling hævder i Wittgenstein, at Wittgenstein implicit har en menings- og forståelsesteori,<br />
som er dårligt fremstillet, hvorfor han fejler som filosof ved at mangle klarhed, strenghed og<br />
præcision. Se også Hacker i Insight and Illusion, Hudson i Wittgenstein and religious belief, <strong>En</strong>gel<br />
i Wittgenstein’s Doctrine of the Tyranny of Language for lignende kritik.<br />
40 Stern i ’The availability of Wittgenstein’s philosophy’.<br />
41 Grayling kommer med <strong>den</strong>ne anklage i ’Wittgenstein’ s Influence’.<br />
25