Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
Ikonoklastiske refleksioner En diskussion af den sene Wittgensteins ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
lokalisere årsagen der. Den kunne ligge i et barndomstraume, i manglen på et stof i<br />
hjernen eller i et gen i genomet. Wittgenstein vil hævde, at vi taler om noget<br />
kvalitativt forskelligt, når vi siger ’Grun<strong>den</strong> til at han gjorde det var …’ frem for<br />
når vi siger ’Årsagen til at han gjorde det var …’.<br />
Men her er det, man kan undres, for i almindelig tale bruger vi ofte or<strong>den</strong>e ’grund’<br />
og ’årsag’ om det samme. Til daglig siger vi jo rent faktisk ting som: ’Grun<strong>den</strong> til,<br />
at elektronen sprang fra en energitilstand til en an<strong>den</strong>, var…’ og ’Hvad var<br />
årsagen til, at du ændrede mening?’. Dette strider klart mod <strong>Wittgensteins</strong> billede<br />
<strong>af</strong> de to ords betydninger. Beviser det ikke, at Wittgenstein enten er inkonsistent i<br />
forhold til, hvad han siger filosoffer bør gøre, og hvad han faktisk selv<br />
efterfølgende gør, hvilket gør det svært at tage hans filosofiopfattelse alvorligt?<br />
Eller viser det, at Wittgenstein tager fejl i, at der er en kategorisk forskel mellem<br />
årsager og grunde? Wittgenstein kan undvige begge anklager i én manøvre ved at<br />
påpege, at vi sagtens kan have to forskellige begreber, selv om vi bruger det<br />
samme ord om dem begge, også selv hvis grænsen mellem dem er vage.<br />
Eksempelvis bruges ordet ’bank’ om flere vidt forskellige begreber: pengeinstitut,<br />
prygl og en del <strong>af</strong> en flod. Hvis Wittgenstein tager fejl i, at vi har to kvalitativt<br />
forskellige begreber, så må dette bevises på en an<strong>den</strong> måde end ved at påpege, at<br />
vi bruger or<strong>den</strong>e som beskrevet ovenfor. Han kan <strong>af</strong> samme grund heller ikke her<br />
siges at forråde sin deskriptive metode. Derfor er der ikke noget problem i<br />
<strong>Wittgensteins</strong> påstand om, at vi har to forskellige begreber, selv om vi bruger<br />
begge ord for disse, hvis han samtidigt kan godtgøre, at vi har to forskellige<br />
praksisser, dvs. handler og tænker ud fra begge perspektiver på mennesket.<br />
Grun<strong>den</strong> til, at Wittgenstein vælger at bruge det ene ord eksklusivt til at udtrykke<br />
et ene begreb, er sandsynligvis, at det gør det nemmere at undgå forvirring i<br />
forsøget på at klargøre de to begreber.<br />
Som <strong>af</strong>runding på disse overvejelser over forholdet mellem ord og begreber, skal<br />
det understreges, at det sprog, Wittgenstein vil udtale sig om, er<br />
’menneskesproget’ og ikke grammatikken for tysk, mandarin eller inuit, fordi det,<br />
16