konfliktkræfternes kreativitet og alvor i folkekirken - fire-sogne
konfliktkræfternes kreativitet og alvor i folkekirken - fire-sogne
konfliktkræfternes kreativitet og alvor i folkekirken - fire-sogne
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
KONFLIKTKRÆFTERNES KREATIVITET<br />
OG ALVOR I FOLKEKIRKEN<br />
Af Anni Lemke, nr. 06–09–167609. Forår 2007. Vejleder: Søren Jensen.<br />
Master i Konfliktmægling, Københavns Universitet, Juridisk Fakultet. Antal tegn: 113.617
INDHOLDSFORTEGNELSE<br />
Indholdsfortegnelse ................................................................................................................1<br />
Forord ....................................................................................................................................2<br />
1. Indledning ..........................................................................................................................3<br />
2. Baggrundsteori: Retslige afgørelser ....................................................................................7<br />
2.1 Retslige afgørelser belyst ved Akan ..............................................................................7<br />
3. Baggrundsteori: Evaluerende konfliktløsning <strong>og</strong> faciliterende konfliktmægling..................9<br />
3.1 Riskin ...........................................................................................................................9<br />
3.2 Kovach <strong>og</strong> Love..........................................................................................................11<br />
3.3 Det traditionelle kontra det nye paradigme..................................................................15<br />
3.4 Den evaluerende konfliktløsning belyst ved Zebedæussønnerne..................................16<br />
4. Baggrundsteori: Det nye paradigme..................................................................................18<br />
4.1 Den Skandinaviske model Non-Model ........................................................................18<br />
4.2 Faciliterende mægling belyst ved kvinden grebet i ægteskabsbrud ..............................21<br />
4.3 Konflikttrappen <strong>og</strong> Muhammed-krisen........................................................................22<br />
5 Empiri: Kvantitative spørgeskemaer ..................................................................................25<br />
5.1 Spørgeskemaresultaterne.............................................................................................26<br />
6 Empiri: Kvalitative interviews ...........................................................................................30<br />
6.1 Interviewresultater – Er konflikter altid af det onde?...................................................30<br />
6.2 Interviewresultater – Evaluerende kontra faciliterende?..............................................32<br />
6.3 Interviewresultater – Medfører faciliterende mægling dynamik <strong>og</strong> fremdrift?..............33<br />
6.4 Interviewresultater – Uddannelse <strong>og</strong> supervision ........................................................35<br />
6.5 Interviewresultater – Gud med i mægling ....................................................................39<br />
6.6 Forsoning....................................................................................................................40<br />
6.7 Interviewresultater – Spørgsmålet om præsters konfliktskyhed ....................................41<br />
7. Terje Torkelsen: På livet løs .............................................................................................45<br />
8. Konklusion.......................................................................................................................48<br />
9. Anvendt litteratur .............................................................................................................50<br />
Bilag 1: Originaltekster ........................................................................................................52<br />
Bilag 2: Trinene i Non-Model ...............................................................................................55<br />
Bilag 3: Spørgeskema med følgebrev....................................................................................56<br />
Bilag 4: Interviewguide ........................................................................................................59<br />
Summary..............................................................................................................................60<br />
Resumé ................................................................................................................................61<br />
1
FORORD<br />
Jeg vil gerne takke Vibeke Vindeløv, Lin Adrian, Jørgen Bloch-Poulsen, alle gæstelærere <strong>og</strong><br />
de 26 medstuderende for to forrygende, flotte, krævende, berigende <strong>og</strong> dygtiggørende år. Tak<br />
til Kirkeministeriets Kompetencefond samt Aage <strong>og</strong> Johanne Louis-Hansen Fond for<br />
økonomisk støtte. Tak til specialevejleder Søren Jensen <strong>og</strong> stiftsfuldmægtig Jette Madsen. Og<br />
en tak til Peter Madsen for lov til at benytte hans billede Kvinden grebet i ægteskabsbrud til<br />
forsiden af min masterafhandling. Tak til Jens Bisgaard for lån af litteratur. Derforuden vil jeg<br />
gerne takke alle provster <strong>og</strong> tillidsmænd i Århus Stift for deres besvarelser af mine<br />
spørgeskemaer, <strong>og</strong> tak til Stiftet for deres samarbejde. En stor tak til I fem interviewpersoner<br />
for jeres beredvillighed <strong>og</strong> oprigtighed. En tak skal <strong>og</strong>så lyde til menighed <strong>og</strong> medarbejdere i<br />
vores pastorat for deres langmodighed i disse to år. Jeg vil <strong>og</strong>så gerne takke min familie <strong>og</strong><br />
nære venner for deres hjælp <strong>og</strong> støtte, en speciel tak skal lyde til Boe Larsen, Jesper Thomsen<br />
Lemke, Cecilie Lemke, Ada Lemcke <strong>og</strong> Merete Thomsen Lemke.<br />
Alle udenlandske citater i specialet har jeg oversat til dansk. De originale citater findes i bilag<br />
1.<br />
2
1. INDLEDNING<br />
Jyllands-Posten havde den 16. juli 2006 en forsideartikel med overskriften ”Ledelse: Dårligt<br />
arbejdsklima i kirken.” 1 Artiklen refererede til professor dr. med. Finn Gyntelberg fra<br />
Arbejdsmedicinsk Klinik på Bispebjerg Hospital, der på baggrund af en omfattende<br />
undersøgelse blandt ansatte i Folkekirken kunne konkludere, at ”[d]e steder, hvor det psykiske<br />
arbejdsmiljø er dårligst herhjemme, er i fængslerne <strong>og</strong> i <strong>folkekirken</strong>.” 2<br />
At arbejdsmiljøet i fængslerne er hårdt, kan måske ikke komme som en overraskelse, præget<br />
som det er af begreberne dom <strong>og</strong> straf. Folkekirkens budskab er derimod kendetegnet ved<br />
tilgivelse <strong>og</strong> forsoning. Alligevel viste Gyntelbergs undersøgelse, at der i hvert fjerde s<strong>og</strong>n<br />
var ”konflikter <strong>og</strong> uoverensstemmelser (…) af en sådan kaliber, at det kunne udvikle <strong>alvor</strong>lige<br />
problemer for arbejdsmiljøet.”<br />
Artiklen vakte på den ene side en stor forundring hos mig. På den anden side har tre ud af tolv<br />
præster i det provsti, mit embede tilhører, været langtidssygemeldt inden for de sidste fem år<br />
netop pga. arbejdsmiljø-relaterede stressproblemer. Artiklen vakte derfor frem for alt en<br />
ubændig nysgerrighed hos mig efter at finde ud af, hvordan konfliktkræfterne kan bruges i en<br />
gensidig lærerig proces for de involverede <strong>og</strong> deres omgivelser, <strong>og</strong> dermed bidrage til at<br />
undgå et arbejdsmiljø, der ikke blot ødsler samfundsøkonomiske resurser, men værst af alt<br />
spilder menneskelige resurser <strong>og</strong> livskraft.<br />
Gyntelberg har fokuseret på ledelsens betydning for arbejdsmiljø <strong>og</strong> konfliktløsning i<br />
Folkekirken, <strong>og</strong> det er <strong>og</strong>så her, fokus generelt bliver lagt. Dette skyldes den meget særegne<br />
ledelse, der er i Folkekirken, <strong>og</strong> som uden tvivl er en vigtig faktor i forhold til konflikter <strong>og</strong><br />
konfliktløsning, idet præsten er ansat af menighedsrådet, men ledelsesmæssigt er under provst<br />
<strong>og</strong> biskop. Alle øvrige ansatte er ansat af menighedsrådet, <strong>og</strong> det er menighedsrådet, der har<br />
ledelsesfunktionen over dem. Dette speciales fokus er imidlertid ikke ledelsesforhold, men<br />
søger svar i selve konfliktløsningsmetoden. Specialet omhandler således den konkrete<br />
mægling af individuelle konflikter.<br />
Ved en konflikt forstår jeg som Vibeke Vindeløv: ”konflikter er uoverensstemmelser mellem<br />
to eller flere parter, der fremkalder spændinger i den enkelte”. 3 Jeg har valgt at se på<br />
konflikter, hvori mindst én præst er involveret. Dette skyldes to ting. Dels er det inden for<br />
præsternes område, at jeg har mulighed for at komme tæt på konfliktløsningstiltag via<br />
provster <strong>og</strong> tillidsmænd. Dels er det min hypotese, at den måde, vi præster er skolet på med<br />
tilgivelse <strong>og</strong> forsoning som de altafgørende nøgleord, faktisk gør os mere konfliktsky i stedet<br />
for konfliktløsende. Det synes nemlig selvmodsigende <strong>og</strong> uhåndgribeligt at være symbol på<br />
1 Jyllands-Posten, 16.07.06, 1. sektion.<br />
2 Da undersøgelsen ikke sammenligner flere/alle arbejdsmiljøer, mailede jeg til Gyntelberg angående grundlaget<br />
for denne udtalelse. Han svarede: ”(…) Den undersøgelse, vi foret<strong>og</strong> af det psykiske arbejdsmiljø i Folkekirken,<br />
viste, at der var n<strong>og</strong>le helt særlige problemer specielt for præsterne. De havde ekstremt lav støtte fra deres<br />
overordnede <strong>og</strong> arbejdede meget isoleret. De blev netop sammenlignet med en repræsentativ gruppe af danske<br />
lønmodtagere, som jo arbejder i alle mulige typer af arbejde. Mit provokerende udsagn til avisen er mest baseret<br />
på de observationer foretaget blandt patienter her i klinikken. Observationer, som jeg har foretaget gennem flere<br />
år. Grunden til, at vi foret<strong>og</strong> undersøgelsen i 2002, var netop, at vi havde haft mange patienter fra Folkekirkens<br />
ansatte. De patienter, vi har haft, har haft meget svære psykiske arbejdsmiljøproblemer. Selvom min udtalelse<br />
var provokerende, mener jeg faktisk, hvad jeg sagde. Ledelsesstrukturen i Folkekirken er som i romanen<br />
Fluernes herre helt kaotisk”. Eneste tekstnote, er talt med i antal anslag.<br />
3 Vibeke Vindeløv: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong> Økonomforbundets Forlag, Gylling 2004, s. 44.<br />
3
tilgivelse <strong>og</strong> samtidig erkende, at man har konflikter med kolleger. Det er min oplevelse, at de<br />
fleste præster er enige med tidligere provst Helge Quist Frandsen, når denne hylder mottoet:<br />
”Konflikter er til for at løses – <strong>og</strong> helst før de opstår”. 4 Denne holdning, at konflikter helst<br />
helt skal undgås, forekommer mig at være udbredt <strong>og</strong> var <strong>og</strong>så min inden påbegyndelse af<br />
uddannelsen Master i Konfliktmægling. I modsætning til denne forståelse står ejer af<br />
Coloplast Niels Peter Louis-Hansens ord om konflikter: ”Uden konflikter er der ingen<br />
dynamik,” 5 dvs. uden konflikter er der ingen energi <strong>og</strong> kraft, der kan skabe bevægelse, uden<br />
konflikter vil der blot være stilstand.<br />
Konflikter er under alle omstændigheder uundgåelige, <strong>og</strong> de er for mig at se ikke i sig selv<br />
negative, men kan bruges som drivkraft til gensidig udvikling <strong>og</strong> læring. Konflikter rummer<br />
således et uønsket element nemlig spild af såvel menneskelige som samfundsmæssige<br />
ressourcer; men konflikter rummer <strong>og</strong>så en drivkraft til fremdrift. En opfattelse, der <strong>og</strong>så<br />
kommer til udtryk i det kinesiske tegn for krise. ”Det kinesiske krisesyn er dialektisk: Krisen<br />
er både en begyndelse <strong>og</strong> en slutning, en fare <strong>og</strong> en mulighed, således som det gengives i det<br />
kinesiske ord for ”krise”, som netop er sammensat af tegnene for disse to begreber. I vestlig<br />
spr<strong>og</strong>brug kommer ordet ”Krise” fra det græske crisis, der betyder afgørelse, dom”. 6<br />
Konflikter hører med til såvel livet som arbejdslivet, <strong>og</strong> de indeholder stærke kræfter, kræfter,<br />
jeg mener, både individet <strong>og</strong> arbejdspladsen kan blive styrket af. At løse en konflikt dynamisk<br />
<strong>og</strong> fremadrettet vil blandt andet indebære en sådan styrkelse, men at løse en konflikt dynamisk<br />
<strong>og</strong> fremadrettet vil først <strong>og</strong> fremmest sige, at der gennem håndteringen af konflikten viser sig<br />
nye muligheder for alle parter.<br />
Det er som med en kæmpeknude af reb. I stedet for at hugge den midt over for at komme af<br />
med den, så bliver knuden bundet op, <strong>og</strong> det viser sig, at knuden består af tre reb, der var<br />
filtret sammen. Der åbnes hermed op for nye muligheder: fx flette de tre reb <strong>og</strong> få et stærkere<br />
reb, binde dem sammen <strong>og</strong> få et langt reb eller lade det være tre selvstændige reb, der kan<br />
bruges til tre forskellige ting eller …<br />
Dvs. i stedet for at være fastlåst eller hæmmet af konflikten/knuden sker der en forløsning, <strong>og</strong><br />
man ser mulighederne i konflikten. Muligheder, der på den ene eller anden måde opbygger <strong>og</strong><br />
gavner. Konflikten kan dermed siges at blive løst dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet, idet den herved<br />
er drivkraft for en konstruktiv bevægelse eller udvikling.<br />
Dette speciales problemformulering eller overordnede spørgsmål er: Kan anvendelsen af en<br />
faciliterende mæglingsmodel bevirke, at konflikter i Folkekirken, som mindst én præst er<br />
involveret i, løses dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet?<br />
For at besvare specialets hvordan, specialets problemformulering, arbejder jeg med en<br />
arbejdshypotese om, at hvis den faciliterende mæglingsmodel Non-Model anvendes, så vil<br />
konflikterne blive løst dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet.<br />
Specialets empiri består dels af en spørgeskemaundersøgelse <strong>og</strong> dels interviews.<br />
Spørgeskemaundersøgelsen er foretaget blandt Århus Stifts provster <strong>og</strong> tillidsmænd. Den er<br />
primært en kvantitativ undersøgelse, der fortæller om den praksis, der er i Folkekirken for<br />
4<br />
S<strong>og</strong>neNyt, Øster Alling, Vester Alling, Aarslev, Hørning, dec. 2006 – jan.-feb. 2007, 22. årg., nr. 1.<br />
5<br />
Min bordherre ved en høstfest 2006.<br />
6<br />
Vibeke Vindeløv: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong> Økonomforbundets Forlag, Gylling 2004, s. II.<br />
4
håndtering af konflikter, dvs. om konflikterne er søgt løst ved evaluerende eller faciliterende<br />
metoder. Evaluerende konfliktløsning er den metode, hvor man som konfliktløser stiller sin<br />
ekspertviden til rådighed <strong>og</strong> er behjælpelig med konkrete løsningsforslag, <strong>og</strong> hvor<br />
konfliktløseren – <strong>og</strong> ikke de involverede parter – er den primære ekspert på konflikten.<br />
Faciliterende konfliktmægling er den metode, hvor konfliktløseren udelukkende er<br />
procesleder, der skal fremme dial<strong>og</strong>en <strong>og</strong> fastholde nødvendigheden af parternes gensidige<br />
respekt <strong>og</strong> anerkendelse af deres forskellige virkeligheder, <strong>og</strong> hvor kun de involverede parter<br />
er eksperter på konflikten <strong>og</strong> kan komme med løsningsforslag.<br />
De kvalitative interview omfatter <strong>fire</strong> konfliktløsere <strong>og</strong> en konfliktpart. Gennem disse<br />
interviews ønsker jeg at teste min arbejdshypotese <strong>og</strong> at finde frem til bevæggrundene for <strong>og</strong><br />
resultaterne af de <strong>fire</strong> mægleres valg af metode. Dette vil blandt andet indebære en<br />
undersøgelse af disse mægleres syn på konflikter, deres skoling i konfliktmægling, deres brug<br />
af supervision <strong>og</strong> deres rollemodel for tilgivelse. Denne undersøgelse vil således ikke kun<br />
omhandle specialets spørgsmål om, hvordan konfliktkræfterne kan bruges konstruktivt, men<br />
<strong>og</strong>så den tidligere nævnte hypotese om, at præsters skoling i begrebet tilgivelse gør os mere<br />
konfliktsky i stedet for konfliktløsende (se side 3), hvorfor konflikterne får lov til at udvikle<br />
sig, i stedet for at blive taget hånd om. Altså vil denne interviewundersøgelse <strong>og</strong>så omhandle<br />
et hvorfor.<br />
Min tilgang vil primært være fænomenol<strong>og</strong>isk i den forstand, at jeg vil undersøge, hvordan<br />
tingene opleves, <strong>og</strong> have øje for interviewpersonens verden, for hvordan vedkommende<br />
oplever verden. Jeg vil forstå, ikke fortolke. De adspurgte konfliktløsere vil i specialet fungere<br />
som en slags co-learnere, hvorfor relationen mellem mig som specialeskriver <strong>og</strong> de adspurgte<br />
vil være subjekt over for subjekt.<br />
Problemformuleringen vil altså blive testet dels ved spørgeskemaundersøgelsen <strong>og</strong> dels ved,<br />
at jeg vil interviewe ”eksperter”, dvs. folk, der har erfaring med at mægle i netop den slags<br />
konflikter, jeg ser på. Begge dele af empirien vil kunne vise, at jeg tager fejl, dvs. indebærer<br />
mulighed for falsifikation. Hvis størstedelen af de spørgeskema-adspurgte havde brugt<br />
faciliterende metode, var min arbejdshypotese faldet til jorden med det samme, for så havde<br />
den faciliterende metode ikke kunnet bidrage med n<strong>og</strong>et nyt.<br />
Ligeledes ville min arbejdshypotese falde fra hinanden, hvis de interviewede konfliktløsere,<br />
der har anvendt både evaluerende <strong>og</strong> faciliterende metode, ikke har oplevet en forskel mellem<br />
de to metoder. Ifølge min ovenforstående forståelse af, hvad det vil sige at løse en konflikt<br />
dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet, må der svares nej til problemformuleringen, hvis de interviewede<br />
konfliktløsere ikke har erfaret, at parterne i konflikten – når der er anvendt faciliterende<br />
metode/Non-model – fik n<strong>og</strong>et konstruktivt med sig ud af konflikten, eller at de mener, at<br />
parterne i konflikten i de fleste tilfælde ikke vil formodes at få n<strong>og</strong>et konstruktivt med sig ud<br />
af konflikten, når der anvendes faciliterende metode/Non-model. I så fald vil min<br />
arbejdshypotese være om ikke falsificeret så stærkt svækket. (En egentlig falsifikation ville<br />
kræve en langt mere omfattende empirisk undersøgelse). I modsat fald er arbejdshypotesen<br />
blevet styrket (men ikke bevist/verificeret).<br />
Som det fremgår kan den overordnede videnskabsteoretiske tilgang i denne<br />
samfundsvidenskabelige opgave siges at være Poppers falsifikations-princip, idet jeg har<br />
opstillet en dristig hypotese, som jeg forsøger at falsificere gennem empirien.<br />
5
Jeg er opmærksom på det faktum, at det kan være svært at skrive om forhold i Folkekirken,<br />
eftersom jeg selv er ansat i den <strong>og</strong> dermed er subjektivt involveret som en del af helheden <strong>og</strong><br />
måske derfor mister en udenforståendes objektivitet. Når jeg alligevel har valgt at skrive om<br />
Folkekirken, er det, fordi den af alle institutioner ligger mig mest på sinde. Jeg håber med<br />
denne specialemulighed at kunne blive en af de små dråber, der er med til at gøre Folkekirken<br />
til en arbejdsplads, der er kendt for at bruge konflikter dynamisk. En Folkekirke, der er i<br />
bevægelse ved at bruge de kræfter, der er i en konflikt, ved at anvende målbevidste <strong>og</strong><br />
fremadrettede initiativer til løsning af arbejdsmiljøproblemer.<br />
Målgruppen for dette masterspeciale er således todelt: specialet er skrevet for at blive bedømt<br />
af kyndige ud i konflikthåndtering <strong>og</strong> teorierne bag, men det er samtidig skrevet med det mål<br />
at være til glæde <strong>og</strong> gavn for præster <strong>og</strong> øvrige ansatte i Folkekirken.<br />
6
2. BAGGRUNDSTEORI: RETSLIGE AFGØRELSER<br />
Konflikter kan betragtes på mange måder, <strong>og</strong> der er mange måder at forsøge at løse en<br />
konflikt på. Jeg vil som baggrund for dette speciale overordnet se på tre tilgange til<br />
konflikthåndtering: den retslige afgørelse, den evaluerende konfliktløsning <strong>og</strong> den<br />
faciliterende konfliktmægling, der alle vil blive belyst ved hjælp af en bibelsk fortælling. En<br />
stor del af dette vil være en diskussion af begrebet mægling (se kapitel 3) <strong>og</strong> dermed skellet<br />
mellem konfliktløsning <strong>og</strong> konfliktmægling.<br />
At håndtere en konflikt ved hjælp af retslige afgørelser tager udgangspunkt i den<br />
forståelsesramme, som senere i specialet vil blive betegnet ’det traditionelle paradigme’ (se<br />
afsnit 3.3). I dette paradigme ses konflikter som forstyrrende for relationer mennesker<br />
imellem. Parterne i konflikten er modparter, <strong>og</strong> der er én objektiv sandhed. Der er fokus på<br />
resultatet, <strong>og</strong> der bliver en vinder <strong>og</strong> en taber i forhold til konflikten. En udenforstående afgør<br />
som regel konflikten, <strong>og</strong> sanktionsmuligheder er nødvendige.<br />
Den retslige form for konflikthåndtering er fx den måde man løser konflikter på ved<br />
domstolene. I forhold til Folkekirken kan en ’retslig’ afgørelse fx dreje sig om at afgøre en<br />
strid mellem en præst <strong>og</strong> en af de øvrige af kirkebetjeningen, der er i konflikt fordi de ikke<br />
kender eller misforstår afgrænsningen af deres arbejdsområder. Her kan fx en provst eller<br />
biskop afslutte konflikten ved ’retslig’ afgørelse ved at henvise til de gældende regler <strong>og</strong> love<br />
på området.<br />
Det traditionelle paradigme korresponderer med det retslige paradigme i Det Gamle<br />
Testamente – det testamente, der udfoldes på de 854 af Biblens 1148 sider. Det vil sige, at<br />
Gud i 2/3 af Bibelen primært fremtræder som en dømmende <strong>og</strong> straffende Gud. Bibelen er<br />
den kristne kirkes grundb<strong>og</strong>. Den b<strong>og</strong>, hvis fortællinger er pejlemærker i det kirkelige liv, <strong>og</strong><br />
dermed en af de vigtigste skolingsbøger for enhver præst. Som præster er vi som alle andre<br />
mennesker underlagt det traditionelle retssystem. Samtidig er vi skolet i et religiøst retssystem<br />
med Det Gamle Testamentes billede af Gud som en nidkær dommer <strong>og</strong> tugtemester, der slår<br />
hårdt ned, når loven ikke følges. Livsførelse <strong>og</strong> livsskæbne er ligefrem proportionale i store<br />
dele af Det Gamle Testamente, der er præget af den opfattelse, at retfærdigheden skal ske<br />
fyldest. Forbryderen skal stilles for en domstol <strong>og</strong> idømmes en passende straf ud fra<br />
grundprincippet øje for øje <strong>og</strong> tand for tand.<br />
2.1 Retslige afgørelser belyst ved Akan<br />
Lykkelig den, som ikke vandrer efter ugudeliges råd,(…) men har sin glæde ved Herrens<br />
lov <strong>og</strong> grunder på hans lov dag <strong>og</strong> nat. 7<br />
Forståelsen af retfærdig som ”øje for øje, tand for tand”, fremgår klart af beretningen i Det<br />
gamle Testamente om israelitten Akan fra Judas stamme. 8 Det drejer sig om en repræsentativ<br />
konfliktfortælling fra Det Gamle Testamente. Konflikten bliver afgjort ved dom på traditionel<br />
vis. Akans forbrydelse finder sted, da israelitterne efter 40 års ørkenvandring har erobret byen<br />
Jeriko. Josva, hele det israelitiske folks unge hærfører, leder <strong>og</strong> lovforkynder, havde fortalt<br />
folket, at der var lagt band på hele byen <strong>og</strong> alt i den, med andre ord, at alt krigsudbytte skulle<br />
7 Bibelen Den hellige skrifts kanoniske Bøger, Det Danske Bibelselskab, 1. udgave, Viborg 1997, ”Salmernes<br />
B<strong>og</strong>” 1,1.<br />
8 Ibid. ”Josvab<strong>og</strong>en” kap. 6 <strong>og</strong> 7.<br />
7
tilhøre Gud Herren <strong>og</strong> hans tempel. Men i troløshed forgreb Akan sig på det bandlagte.<br />
Derved opstod der en konflikt mellem forbryderen <strong>og</strong> folket, for med sin forbrydelse havde<br />
forbryderen vanhelliget folket. Derved blev folket svagt, <strong>og</strong> det tabte den næste kamp om<br />
landet. Der skal nu renses ud; én skal stå til regnskab. Forbryderen Akan af Judas stamme<br />
bekender ved den ”retssag”, der udspiller sig mellem Akan <strong>og</strong> Josva som repræsentant for<br />
folket <strong>og</strong> med Gud som dommer, at det er ham, der har stjålet af det bandlagte krigsbytte.<br />
Der er én objektiv sandhed. Akan siger, at det er rigtigt, at det er ham, der har syndet. Han har<br />
stjålet en smuk kappe, to hundrede sekel sølv <strong>og</strong> en guldbarre. Det ligger alt sammen gemt i<br />
hans telt, gravet ned i jorden. Gud afsiger da gennem Josva dommen. Akan <strong>og</strong> alt <strong>og</strong> alle, der<br />
tilhører ham, blev ført op i Akors dal. Josva sagde her til Akan: ”Hvorfor har du styrtet os i<br />
ulykke? I dag vil Herren styrte dig i ulykke”. Derpå stenede hele Israels folk ham <strong>og</strong> hans<br />
familie. Akan med familie blev taberne. Israelitterne, som nu havde tilintetgjort de vanhellige,<br />
blev igen rene, i <strong>og</strong> med at forbryderen, Akan, <strong>og</strong> alt det, der tilhørte ham, var blevet<br />
udslettet. Israelitterne blev vindere, da Akan af Gud fik pålagt straffen at blive udslettet.<br />
Resultatet af dommen, konsekvensen af Akans handling, gjorde ham til et forebyggende,<br />
afskrækkende eksempel for folket – <strong>og</strong> rensede folket. (Det skal tilføjes, at følger man Akors<br />
dal videre frem i Det Gamle Testamente, så bliver denne dal til håbets port. Hoseas B<strong>og</strong> 2,17.<br />
Også for Akan <strong>og</strong> hans familie er der en fremtid.)<br />
Selv om historien om Akan ifølge Bibelen fandt sted for langt over 3000 år siden, er det ikke<br />
svært at finde parallelle tankegange i vores nuværende juridiske retssystem. Også i vore dage<br />
stilles forbryderen for retten <strong>og</strong> dømmes ud fra forestillingen om en objektiv sandhed.<br />
Udenforstående afgør konflikten <strong>og</strong> de sanktionsmuligheder, der foreligger. Forbryderen<br />
fjernes selv i vore dage oftest fra det almindelige hverdagsliv <strong>og</strong> spærres inde <strong>og</strong> udelukkes<br />
fra det almindelige samfund. Dels for at afsone en fortjent straf <strong>og</strong> dels for at genoprette<br />
harmonien i det normale samfund. Samfundet bliver vinder, forbryderen taber for ”med lov<br />
skal land bygges”, som der står i Fortalen til Jyske Lov.<br />
8
3. BAGGRUNDSTEORI: EVALUERENDE KONFLIKT-<br />
LØSNING OG FACILITERENDE KONFLIKTMÆGLING<br />
At løse konflikter på en alternativ måde end en retslige kaldes ofte over en kam<br />
konfliktmægling. Herhjemme i Danmark har denne måde at løse konflikter på rødder langt<br />
tilbage i tiden. D<strong>og</strong> nyere tids konfliktløsningsmetoder er meget inspireret af Indiens store<br />
leder India Gandhi <strong>og</strong> fra fredsbevægelsen i det hele taget. På retsområdet er mægling i<br />
Danmark inspireret af både Norge, USA, England <strong>og</strong> Australien, <strong>og</strong> i dag er det muligt at<br />
mægle både i civile sager <strong>og</strong> i straffesager, altså såvel i konflikter direkte mellem borgere <strong>og</strong> i<br />
konflikter mellem staten <strong>og</strong> borgere.<br />
Begrebet mægling bliver brugt som en betegnelse for mange typer af konflikthåndtering, <strong>og</strong><br />
her er der for mig at se en pointe i at skelne mellem konfliktløsning <strong>og</strong> konfliktmægling. For<br />
at belyse denne skelnen vil jeg se på Leonard Riskin <strong>og</strong> Kimberlee K. Kovach & Lela P.Love<br />
3.1 Riskin<br />
I sin undersøgelse af konfliktmæglerpraksis udarbejder professor Leonard Riskin en matrix til<br />
at forklare denne praksis. Ud fra Vibeke Vindeløvs b<strong>og</strong> Konfliktmægling 9 vil jeg nu redegøre<br />
for Riskins matrix.<br />
Figur 1: Riskins matrix<br />
Riskin rubricerer her mæglingspraksis ved hjælp af begreberne faciliterende <strong>og</strong> evaluerende<br />
konfliktmægling, samt om denne er bred eller snæver. Om den er bred eller snæver afhænger<br />
af mæglingens temaer: mæglingen er snæver, hvis det blot handler om at få en aftale som<br />
endepunkt ud fra konkrete fakta, mens den bliver mere <strong>og</strong> mere bred, jo flere interesser, der<br />
inddrages, fx andre forretningsinteresser, parternes interesser <strong>og</strong> – når mæglingen er mest<br />
bred – fx lokalsamfundets interesser. Om den er evaluerende eller faciliterende afhænger af<br />
hvilken metode mægleren anvender. Da hver pind i Riskins matrix udgør et<br />
9 Vibeke Vindeløv: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong> Økonomforbundets Forlag, Gylling 2004, s. 254-258<br />
9
sammenhængende hele uden spring, kan en mægling være mere eller mindre evaluerende<br />
<strong>og</strong>/eller faciliterende samt mere eller mindre snæver eller bred.<br />
Evaluerende konfliktmægling er den metode, hvor man som konfliktløser stiller sin<br />
ekspertviden til rådighed <strong>og</strong> er behjælpelig med konkrete løsningsforslag, <strong>og</strong> hvor<br />
konfliktløseren – <strong>og</strong> ikke de involverede parter – er den primære ekspert på konflikten.<br />
Mægleren går ud fra, at parterne ønsker at få råd angående løsningen af konflikten, fx ud fra<br />
juridiske principper eller branchepraksis. Mægleren opfattes som kvalificeret på grund af sin<br />
uddannelse, sine erfaringer <strong>og</strong> sin objektivitet.<br />
I faciliterende konfliktmægling går mægleren ud fra, at parterne selv er i stand til at tage vare<br />
på egen situation i mæglingen <strong>og</strong> forstår egen situation <strong>og</strong> konflikt bedre end mægleren, det<br />
vil sige at de konfliktende parter er eksperter på eget liv. Formålet med denne form for<br />
mægling er at forbedre parternes kommunikation, så de selv finder frem til løsningen af deres<br />
fælles problem. Der kan være tilfælde, hvor man ikke kan nå et resultat, men hvor formålet<br />
udelukkende er at få parterne til at kommunikere med hinanden med det formål, at de opnår<br />
en større gensidig forståelse.<br />
Snævert evaluerende mægling finder sted, når mæglerens fokus er sagen, forstået ud fra fakta<br />
desangående, fx relevante dokumenter samt parternes fremlæggelser af sagen. Herudfra<br />
vejleder mægler parterne i deres sags styrker <strong>og</strong> svagheder. Separate møder er den mest<br />
anvendte form, <strong>og</strong> der arbejdes hen imod kompromiser, kompromiser, der ofte først<br />
accepteres efter, at mægler har lagt pres på parterne.<br />
Ved den brede evaluerende mægling er fokus at forstå mere af baggrunden for konflikten. Her<br />
er det vigtigt for mægleren af få viden om parterne, deres interesser <strong>og</strong> omstændighederne ved<br />
konflikten, hvorudfra mægleren efterfølgende fremsætter sine råd til de konfliktende parter.<br />
Snæver facilitativ mægling forsøger at få parterne til at forstå svagheder, styrker <strong>og</strong><br />
omkostninger, ved deres sag hver især <strong>og</strong> ved manglende opnåelse af en aftale. I modsætning<br />
til den snævert evaluerende mægling må der ikke udøves pres ved hjælp af mæglers egne<br />
vurderinger <strong>og</strong> forslag, <strong>og</strong> mægleren har derfor mindre behov for at sætte sig ind i sagens<br />
dokumenter. I stedet spørger mægleren ind til styrker <strong>og</strong> svagheder ved løsningsforslagene.<br />
Mægleren skal holde fast i, at konfliktløsningsansvaret ligger hos parterne selv. Det samme<br />
gælder for ansvaret for løsningsforslagene. Det er muligt, at mæglingsprocessen indeholder<br />
”uddannelseselementer”, empowerment, en styrkelse, idet den enkelte igennem processen<br />
bliver træneret i at håndtere konflikter <strong>og</strong> udvikler empati i forhold til den andens måde at se<br />
sagen på.<br />
Ved bred facilitativ mægling er empowerment <strong>og</strong> udviklingen af empati <strong>og</strong> anerkendelse af<br />
den anden part decideret i fokus, selvom det ikke kan stilles som et krav. Som ved den brede<br />
evaluerende mægling er parternes interesser vigtige. Desuden er <strong>og</strong>så deres behov vigtige i<br />
den brede faciliterende mægling. Ud fra disse interesser <strong>og</strong> behov skal mægleren ikke selv<br />
give råd som ved den brede evaluerende mægling, men skal hjælpe parterne til at forstå<br />
grundlaget for deres konflikt, som netop er disse interesser <strong>og</strong> behov.<br />
Det gode ved Riskins arbejde er, at man her har fået et analyseapparat til at kategorisere<br />
forskellige konfliktløsningstyper. Det uheldige er imidlertid, at hans definition af begrebet<br />
mægling er så omfattende, at stort set al alternativ konfliktløsning kan kaldes mægling, både<br />
10
den evaluerende <strong>og</strong> den faciliterende konflikthåndtering.. Denne problematik tages op af<br />
Kovach <strong>og</strong> Love.<br />
3.2 Kovach <strong>og</strong> Love<br />
I artiklen ”Mapping Mediation: The Risks of Riskins Grid” 10 tager Kovach & Love fat i<br />
farerne ved at tale om begrebet evaluativ mægling. De mener, at det er vigtigt at have præcise,<br />
dækkende betegnelser for konflikthåndteringsmetoderne, da begrebet skal passe med de<br />
værdier, normsæt <strong>og</strong> vejledninger, der ligger bag ved den pågældende form for<br />
konflikthåndteringsmetode.<br />
De tager udgangspunkt i en definition af mægling, som siger, at mægling er ”en proces, hvor<br />
upartisk 3.-person befordrer <strong>og</strong> letter (engelsk: facilitates) løsningen af en strid ved at fremme<br />
parternes frivillige aftale gennem deres egne beslutninger. En mæglers opgave er at lette (igen<br />
facilitate) kommunikationen <strong>og</strong> fremme forståelsen, at få parterne til at fokusere på deres<br />
interesser <strong>og</strong> at anspore til kreative problemløsninger for at gøre parterne i stand til at nå egne<br />
aftaler” 11 .<br />
En mægler, der evaluerer, kan derfor ikke med rette kalde sig mægler, ifølge Kovach <strong>og</strong><br />
Love, da den konflikthåndtering, denne tilbyder, ikke falder ind under definitionen. Det gør<br />
kun faciliterende mægling. Begreberne ’evaluerende’ <strong>og</strong> ’mægling’ er uforenelige, da<br />
evaluerende konflikthåndtering let bliver til en slags retssag, hvor konfliktløseren ender som<br />
en dommer, der afgør konflikten ved hjælp af sin ekspertise.<br />
I deres uddybelse af, hvad de forstår ved mægling, henviser de til professor Joseph Stulberg,<br />
som mener, at ”mægling er en dial<strong>og</strong>proces designet til at afdække parternes indsigter,<br />
forestillinger <strong>og</strong> ideer, der hjælper parterne med at tage del i at identificere <strong>og</strong> forme deres<br />
egne foretrukne resultater” 12 . Mægling handler altså ikke om at en ekspert med sin viden<br />
lægger en udefrakommende vurdering ned over konflikten. Mæglingen handler heller ikke om<br />
at skulle producere beviser, som eksperten skal tage stilling til eller give råd ud fra. Hvis<br />
eksperten eller 3.-personen begynder at evaluere – <strong>og</strong>så selvom det først sker til sidst <strong>og</strong> det er<br />
parterne selv, der beder om det – så handler processen ikke længere om mægling, dvs.<br />
pejlemærkerne er n<strong>og</strong>le andre end mæglingen, hvorfor betegnelsen bør være en anden.<br />
I mæglingsprocessen kan der d<strong>og</strong> godt være vurderende elementer. Kovach <strong>og</strong> Love mener<br />
således at det er vigtigt, at den faciliterende mægler vurderer, hvordan vedkommende<br />
undervejs i processen skal omstrukturere dele af konversationen, så parterne hører, forstår <strong>og</strong><br />
rummer den andens udtalelser uden at komme i forsvarsposition. Ligeledes er det vigtigt, at<br />
mægleren sikrer et gennemtænkt struktureret mæglingsforløb, der øger muligheden for et godt<br />
samarbejde parterne imellem, <strong>og</strong> mægleren skal desuden opfordre parterne til at overveje<br />
andre vurderinger <strong>og</strong> standpunkter. Det gælder for mægleren om at få parterne til at<br />
frembringe et væld af valgmuligheder <strong>og</strong> efterfølgende hjælpe parterne med at realitetsteste<br />
dem, dvs. hjælpe dem til at vurdere, om de er realistiske. Hvis mægleren vurderer, at der er<br />
brug for ekspertviden udefra, fx juridisk viden, skal mægleren opfordre parterne til at<br />
indhente den.<br />
10 Kimberlee K. Kovach & Lela P. Love: ”Mapping Mediation: The Risks of Riskins Grid” fra Harvard<br />
Negotiation Law Review, Vol 3, Spring 1998.<br />
11 Ibid. s. 76.<br />
12 Ibid. s. 78.<br />
11
Som mægler skal man sørge for, at man i tone <strong>og</strong> adfærd ikke er evaluerende, da dennes<br />
spørgen ind ellers let vil blive taget for at være en meningstilkendegivelse eller bedømmelse, i<br />
stedet for at være det den skal være, nemlig procesledenede. Det er vigtigt, at mægler er<br />
sonderende <strong>og</strong> faciliterende i sine spørgsmål, idet parternes ansvar for mæglingsprocessen<br />
derved styrkes. Og det er netop et kernepunkt i mægling, at parterne selv er herre over<br />
løsningen, idet det er dem, der ejer konflikten. Løsningen opstår ikke ud fra en<br />
udefrakommende 3.-persons ekspertfornemmelse af retfærdighed, ejerskab, principper <strong>og</strong> den<br />
rette procedure, men ud fra de involverede parter selv.<br />
Det fremgår af Kovach <strong>og</strong> Loves artikel, at der tidligere var en klar opfattelse af, hvad<br />
mægling er:<br />
Mæglingens centrale kvalitet er dens evne til at reorientere parterne mod hinanden, ikke<br />
ved at påtvinge dem regler, men ved at hjælpe dem til at nå frem til en ny <strong>og</strong> delt<br />
opfattelse af deres forhold, en opfattelse, der vil omdirigere deres holdninger <strong>og</strong><br />
dispositioner overfor hinanden. 13<br />
Problemet er nu ifølge Kovach <strong>og</strong> Love, at begrebet mægling har muteret, idet der tales om<br />
mange forskellige former for mægling (de nævner ”evaluativ mægling”, ”retsmægling” <strong>og</strong><br />
”Michigan mægling”), <strong>og</strong> disse mutationer må der kræves andre navne end mægling til.<br />
Alle fordelene ved konfliktmægling sættes på spil, hvis man som mægler ændre sin aktivitet<br />
til at være evaluerende. Det drejer sig om fordele såsom fokus på parternes eget ejerskab af<br />
konflikten, at det er dem, der kommer med løsningsforslag <strong>og</strong> træffer den endelige beslutning,<br />
<strong>og</strong> at mægler fremmer samarbejdet mellem parterne, så der opnås en win-win-løsning. Det er<br />
vigtigt med en win-win-løsning, for parterne vil være særdeles tilfredse med den, fordi<br />
løsningen netop er ”skræddersyet til de pågældende parters unikke karakteristika <strong>og</strong><br />
interesser”. 14<br />
Evaluerende konflikthåndtering sætter disse fordele på spil, fordi 3.-person kommer til at<br />
overtage parternes ansvar for <strong>og</strong> ejerskab af konflikten, hvorfor parterne ikke deltager i<br />
konflikthåndteringen <strong>og</strong> frembringelse af mulige løsningsforslag i nær samme grad som ved<br />
den faciliterende, men derimod forsøger at påvirke 3.-person som beslutningstager til fordel<br />
for dem hver især.<br />
En faciliterende mægler undgår helt, at parterne søger en sådan påvirkning, <strong>og</strong> opnår i stedet<br />
at få flere <strong>og</strong> mere troværdige informationer frem i lyset, fordi mægleren klart signalerer sin<br />
upartiskhed <strong>og</strong> lægger vægt på fordelene ved en gensidig fordelagtig win-win-løsning. En<br />
anden grund er, at mæglerens forsikring over for parter om at delt information med hinanden<br />
<strong>og</strong> med mægleren er risikofri, fordi mægler ikke evaluerer eller foretager beslutninger,<br />
hvorfor parterne roligt kan sige alt, hvad de har på hjertet.<br />
For at få et overblik over Kovach <strong>og</strong> Loves opfattelse af forskellene mellem en evaluerende<br />
<strong>og</strong> en faciliterende konflikthåndtering har jeg nedenfor indsat deres kort over 3.-persons<br />
(indgribers) orientering <strong>og</strong> relaterede opgaver <strong>og</strong> resultater.<br />
13 Ibid. s. 92.<br />
14 Ibid. s. 98.<br />
12
Figur 2: Indgriber-orienteringer 15<br />
Den faciliterende mæglers ageren reducerer, hvad Kovach <strong>og</strong> Love kalder strategiske <strong>og</strong><br />
vidensbaserede forhindringer, for at nå frem til en aftale. Strategiske barrierer kan fx være, at<br />
man ikke ser den anden som part i en fælles konflikt, men som en modstander, at man<br />
undlader at komme frem med informationer, der kunne være ufordelagtig for en selv eller at<br />
man stivnakket <strong>og</strong> ufleksibelt holder fast i en ekstrem position ude af stand til at kunne give<br />
fornuftige indrømmelser. Vidensbaserede forhindringer er fx erkendelsesmæssige barrierer,<br />
der gør, at man er ude af stand til med sin fornuft at forstå <strong>og</strong> vurdere en information, hvorfor<br />
denne let skævvrides.<br />
Det er altså på ingen måde ligegyldigt for konflikthåndteringsprocessen <strong>og</strong> resultatet heraf,<br />
hvordan 3.-person agerer, dvs. om denne er evaluerende eller faciliterende. Ønsker man, at<br />
parterne skal bidrage kreativt til løsningen, er det faciliterende mægling, man skal gøre brug<br />
af. Evaluerende adfærd fra 3.-persons side vil uvægerligt hindre <strong>kreativitet</strong>en <strong>og</strong> i stedet<br />
fastholde parterne i deres positioner som modstandere. Kovach <strong>og</strong> Love skriver:<br />
Der eksisterer mange forståelsesmæssige, følelsesmæssige, kulturelle <strong>og</strong> intellektuelle<br />
blokeringer for det at løse problemer. Tredje parts evaluerende adfærd tilføjer endnu en.<br />
Hvis mægling er en proces orienteret mod 3.-persons evaluering, er det orienteringen i sig<br />
selv, der skaber den største blokering for <strong>kreativitet</strong>. 16<br />
De giver her udtryk for, at den største blokering for at løse en konflikt gennem parternes<br />
samarbejde <strong>og</strong> <strong>kreativitet</strong> er 3.-persons evaluerende adfærd. Dette er jeg enig i.<br />
15 Ibid. s. 107.<br />
16 Ibid. s. 103-104.<br />
13
Derimod er jeg ikke enig med Kovach <strong>og</strong> Love, når de åbner op for en mulighed for at man<br />
kan blande forskellige metoder, lave en ”hybrid-proces”. De skriver:<br />
Parterne opnår en mere rimelig løsning, hvis de forstår, hvad for en ADR [alternativ<br />
konfliktløsningsmetode] de indgår i. Når parterne giver deres samtykke hertil <strong>og</strong> når 3.person<br />
efterlever standarderne for hver metode, så kan metoderne blandes. Så længe 3.person<br />
skelner mellem de forskellige dele af metoden <strong>og</strong> hvad der foregår, vil denne<br />
hybridmetode opnå fleksibilitet uden at miste klarhed. 17<br />
At man kan benytte en sådan hybridmetode, er jeg helt uenig i. Som faciliterende mægler<br />
skaber man et rum af fortrolighed, nænsomhed, kontakt, gensidig respekt, åbenhed, tillid <strong>og</strong><br />
troværdighed, der kalder alt det svære i konflikten frem, så det kan blive lettet <strong>og</strong> opløst, <strong>og</strong> så<br />
man i tillid gennem en ægte dial<strong>og</strong> kan få parterne til at gå fra en situation, der er tynget af<br />
modbeskyldninger <strong>og</strong> bebrejdelse til et kreativt <strong>og</strong> forløsende miljø, der rummer en stor<br />
åbenhed. Har man først skabt et sådant miljø <strong>og</strong> derefter ændrer sin adfærd til en evaluerende<br />
aktivitet, hvor man tager ejerskab over konflikten, rådgiver <strong>og</strong> træffer beslutninger, så mener<br />
jeg, at parterne uvægerligt vil føle sig blottet, udstillet, <strong>og</strong> at der bliver øvet vold mod dem.<br />
Jeg mener altså ikke, at man i samme konflikthåndtering kan blande en faciliterende <strong>og</strong><br />
evaluerende metode, <strong>og</strong> jeg mener som Kovach <strong>og</strong> Love at den faciliterende er at foretrække,<br />
men i visse situationer kan den evaluerende metode være den mest givende metode. Det<br />
vigtige er, at man enten agerer faciliterende eller evaluerende. Det hænger sammen med den<br />
relation, der i en faciliterende konfliktmægling skabes mellem parterne gennem deres arbejde<br />
med løsning af konflikt, <strong>og</strong> som Cissna <strong>og</strong> Anderson kalder ”et tredje individ”. De skriver:<br />
[Det er] et tredje individ, der kræver både den ene <strong>og</strong> den anden part, men som er mere<br />
end summen af dem. Loraine Halfen Zephyr (1982) kalder dette tredje individ et<br />
”åndeligt barn”, som er skabt af både den ene <strong>og</strong> den anden part; <strong>og</strong> ligesom et fysisk<br />
barn er det afhængig af dets forældre, <strong>og</strong> alligevel er det adskilt fra dem <strong>og</strong> fra deres<br />
anstrengelser for at kontrollere det. 18<br />
Det er et billede, jeg finder meget rigtigt. Og for mig at se er den faciliterende<br />
konfliktmæglers rolle at være som en jordemoder, der hjælper parterne gennem<br />
fødselsprocessen af dette deres åndelige barn. Her er mægleren udelukkende hjælper, en der<br />
letter <strong>og</strong> leder processen, <strong>og</strong> ingen ejerskab har i forhold til det åndelige barn. Barnet er helt<br />
<strong>og</strong> holdent forældrenes, som har fuld bestemmelsesret over det, de har den fulde<br />
forældremyndighed. Hvis mægleren ændrer sin ageren til at være evaluerende, ændrer 3.persons<br />
rolle karakter: fra at være som en jordemoder er vedkommende nu som en offentlig<br />
myndighedsperson, fx en sagsbehandler, der med sekunders varsel kan overtage<br />
forældremyndigheden <strong>og</strong> ejerskabet af barnet.<br />
Den tillid, kontakt <strong>og</strong> respekt, der skabes mellem forældre <strong>og</strong> en jordemoder, vil ikke kunne<br />
etableres, hvis der eksisterer en mulighed for at den hjælpende jordemoder pludselig bliver til<br />
en beslutningstagende <strong>og</strong> bedømmende sagsbehandler. Og hvis forældrene udviser tillid til<br />
jordemoderen ud fra en forestilling om at vedkommende udelukkende er jordemoder <strong>og</strong> denne<br />
så senere viser sig at kunne indtage en sagsbehandlers stilling med dennes beføjelser, vil<br />
forældrene føle sig ført bag lyset <strong>og</strong> deres tillid misbrugt.<br />
17 Ibid. s. 105-106.<br />
18 Kenneth N. Cissna <strong>og</strong> Rob Anderson: “Communication and the Ground of Dial<strong>og</strong>ue” i The Reach of Dial<strong>og</strong>ue<br />
af Anderson, Cissna <strong>og</strong> Arnett, Hampton Press, inc., Cresskill, NJ 1994, s. 23.<br />
14
Der er ingen tvivl om, at det at tage vare på visse konflikter kræver en sagsbehandlers<br />
medvirken, det skal bare stå helt klart fra begyndelsen af, at her er det en sagsbehandler, altså<br />
en evaluerende konfliktløser, der er 3.-person. Selv hvis parterne <strong>og</strong> 3.-person alle skulle være<br />
bevidste om <strong>og</strong> godkender et skift i 3.-persons ageren, så mener jeg ikke, at det er en<br />
forsvarlig mulighed. Jeg tror nemlig ikke, at man kan undgå at gå fra tillid til mistillid, hvis<br />
man ændrer metode fra faciliterende til evaluerende, da det er to radikalt forskellige<br />
situationer. Har man i forhold til parterne optrådt som faciliterende mægler <strong>og</strong> dette ikke<br />
lykkedes, kan man derfor ikke hverken i det pågældende konfliktmæglingsmøde eller senere i<br />
forløbet skifte til at være evaluerende. Kan konflikten ikke løses ved faciliterende mægling,<br />
må man skifte 3.-person ud for at skifte metode.<br />
Den faciliterende metode vil jeg på linie med Kovach <strong>og</strong> Love kalde for konfliktmægling,<br />
fordi mæglerens primære funktion netop er at lette processen for parterne uden selv at bidrage<br />
til løsningen, mens den evaluerende metode for mig at se skal betegnes konfliktløsning, fordi<br />
konfliktløseren her bidrager aktivt til eller måske ligefrem kommer med løsningen.<br />
3.3 Det traditionelle kontra det nye paradigme<br />
De tre tilgange til konflikthåndtering, den retslige, den evaluerende <strong>og</strong> den faciliterende, kan<br />
holdes op i forhold til to paradigmer, to forståelsesrammer eller værdigrundlag. Kendetegnene<br />
for de to paradigmer er opstillet i nedenstående tabel, der er hentet fra Vindeløvs<br />
Konfliktmægling. 19 En konflikthåndtering kan ikke have n<strong>og</strong>le værdier fra det traditionelle<br />
paradigme <strong>og</strong> n<strong>og</strong>le andre fra det nye som sit værdigrundlag.<br />
Traditionelt Nyt<br />
Konflikter er forstyrrende Konflikter er et livsvilkår<br />
Parterne er modparter Parter i fælles konflikt<br />
En objektiv sandhed Ingen har patent på hele sandheden (dial<strong>og</strong>)<br />
Fokus på resultatet Fokus på proces <strong>og</strong> mindre på resultat<br />
Vinder/taber (win-lose-løsning) Hensyn til begge parter (win-win-løsning)<br />
En udenforstående kan afgøre konflikten Parterne må selv være aktive (ejerskab<br />
udelukkende parternes)<br />
Sanktionsmuligheder er nødvendige Sanktioner er uden betydning<br />
Figur 3: To paradigmer<br />
Den retslige/juridiske konfliktløsning <strong>og</strong> den evaluerende konfliktløsning praktiseres ud fra<br />
det traditionelle paradigme, mens den faciliterende mægling praktiseres ud fra det nye<br />
paradigme. Selvom man som evaluerende konfliktløser godt kan inddrage elementer fra det<br />
nye paradigme i den konkrete konflikthåndtering, fx at etablere dial<strong>og</strong> <strong>og</strong> have som sigte at<br />
tage hensyn til begge parter, så hører evaluerende konfliktløsning til det traditionelle<br />
paradigme, da man ikke kan komme uden om, at en del af værdiggrundlaget for den<br />
evaluerende konfliktløsning er en manglende tro på parternes egne evner til at kunne finde<br />
frem til en løsning, <strong>og</strong> at en udenforstående tredje person derfor må komme med råd, evt.<br />
skære igennem <strong>og</strong> afgøre konflikten.<br />
19 Vibeke Vindeløv: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong> Økonomforbundets Forlag, Gylling 2004, s. 273.<br />
Parenteser med indhold er mine tilføjelser.<br />
15
3.4 Den evaluerende konfliktløsning belyst ved Zebedæussønnerne<br />
Lær at handle godt! Stræb efter ret, hjælp den undertrykte, skaf den faderløse ret, før<br />
enkens sag! 20<br />
Den evaluerende konfliktløsningsmetode er den, vi alle er så godt kendt med. I folkemunde<br />
taler vi da <strong>og</strong>så om, at vi har skabt et hjælpersamfund. Vi henter eksperthjælp ind i store dele<br />
af vores liv. De små børn bliver passet af veluddannede pædag<strong>og</strong>er, der tilrettelægger<br />
pædag<strong>og</strong>iske handleplaner. Denne tagen hånd om fortsætter op igennem skoletiden <strong>og</strong><br />
voksenuddannelserne. Vi får hjælp <strong>og</strong> bliver kl<strong>og</strong>ere ved hjælp af andres større viden på<br />
forskellige felter. Og som voksen er der stort set ikke det livsområde, man ikke kan søge<br />
eksperthjælp til.<br />
Det samme gør sig gældende inden for konfliktområdet. Her er det <strong>og</strong>så muligt at hente<br />
eksperter ind, som har en stor faglig viden, der er relevant for konfliktløsningen. De har en<br />
viden, en uddannelse, en erfaring, de gerne vil dele ud af, <strong>og</strong> de går ud fra, at konfliktparterne<br />
ønsker deres råd <strong>og</strong> vejledning. Konflikteksperterne anses i den evaluerende konfliktløsning<br />
for at være i besiddelse af objektivitet. Her er det konfliktløseren, der primært er den, der<br />
sidder inde med den viden, der skal til for at få parterne til at komme fri af konflikten.<br />
Når Jesus håndterer konflikter i Det Nye Testamente optræder han n<strong>og</strong>le steder som dommer,<br />
andre som en evaluerende konfliktløser <strong>og</strong> andre igen som en faciliterende konfliktmægler.<br />
Den konflikt fra Det Nye Testamente, som jeg her vil bruge til at belyse evaluerende<br />
konfliktløsning, er en beretning fra Markus evangeliet, hvor disciplene kommer i konflikt, da<br />
to af dem beder om forret til de to fornemmeste pladser ved siden af Jesus, pladser de alle<br />
eftertragter.<br />
Så kom Jakob <strong>og</strong> Johannes, Zebedæus’ sønner, hen til Jesus <strong>og</strong> sagde til ham: ”Mester,<br />
der er n<strong>og</strong>et, vi vil bede dig om at gøre for os”. Han spurgte dem: ”Hvad er det, I vil have,<br />
at jeg skal gøre for jer?” De sagde til ham: ”Lov os, at vi må få sæde i din herlighed, den<br />
ene ved din højre, den anden ved din venstre hånd”. Jesus sagde til dem: ”I ved ikke,<br />
hvad I beder om. Kan I drikke det bæger, jeg drikker, eller døbes med den dåb, jeg døbes<br />
med?” ”Ja, det kan vi”, svarede de. Jesus sagde til dem: ”Det bæger, jeg drikker, skal I<br />
drikke, <strong>og</strong> den dåb, jeg døbes med, skal I døbes med; men sædet ved min højre <strong>og</strong> ved<br />
min venstre hånd står det ikke til mig at give n<strong>og</strong>en; det gives til dem, som det er bestemt<br />
for”. Da de ti andre hørte det, blev de vrede på Jakob <strong>og</strong> Johannes. Men Jesus kaldte dem<br />
til sig <strong>og</strong> sagde: ”I ved, at de, der regnes for folkenes fyrster, undertrykker dem, <strong>og</strong> at<br />
deres stormænd misbruger deres magt over dem. Sådan skal det ikke være blandt jer; men<br />
den, der vil være stor blandt jer, skal være jeres tjener, <strong>og</strong> den, der vil være den første<br />
blandt jer, skal være alles træl. For end ikke Menneskesønnen er kommet for at lade sig<br />
tjene, men for selv at tjene <strong>og</strong> give sit liv som løsesum for mange. 21<br />
I versene forud for denne beretning har Jesus taget de tolv disciple til side, væk fra alle dem,<br />
der fulgte med. Jesus har fortalt disciplene, at han ved påskefesten i Jerusalem dette år vil<br />
blive henrettet på grusomste vis <strong>og</strong> genopstå på 3.-dagen. To af disciplene vil sikre sig de<br />
bedste pladser ved deres Herre <strong>og</strong> Mesters side. I stedet for at svare direkte på deres<br />
spørgsmål stiller Jesus et spørgsmål, der perspektiverer det de beder om. Han spørger dem,<br />
om de kan gå den lidelse <strong>og</strong> død igennem, som han skal, fordi pladserne tættest på ham<br />
20 ”Esajas’ B<strong>og</strong>” 1,17, Bibelen Den hellige skrifts kanoniske Bøger, Det Danske Bibelselskab, 1. udgave, Viborg<br />
1997.<br />
21 Ibid. “Markusevangeliet” kap. 10, 35-45.<br />
16
indebærer lidelse <strong>og</strong> død, <strong>og</strong> deres svar er ja. Spørgsmålet stiller han de to disciple for at gøde<br />
jorden for alle sine disciple, åbne dem for det, han nu vil lære dem i forhold til den verdslige<br />
prestige, der er ved de fornemste pladser, ved at stræbe efter den status, de giver . Som<br />
læremester for sine disciple vil Jesus lære dem, at det, det gælder om for at få en bedre<br />
verden, ikke er at rage til sig, at konkurrere om, at gå i konflikt på grund af stræben efter<br />
status <strong>og</strong> hæder, men at tjene andre, som han har gjort. Han er lærer <strong>og</strong> mester <strong>og</strong> rollemodel<br />
for dem. Han ved bedre end de. I det her tilfælde ved han som ekspert, hvad der skal til, for at<br />
samlivet mennesker imellem skal blive til gensidig glæde. Det lærer Jesus dem glad <strong>og</strong> gerne,<br />
for det er jo derfor, han har samlet dem om sig. De skal lære af ham <strong>og</strong> give det videre. Fra<br />
Apostlenes gerninger ved vi, at disciplene t<strong>og</strong> denne lærdom til sig <strong>og</strong> praktiserede den,<br />
hvilket ikke alle konfliktparter gør, når de modtager råd <strong>og</strong> vejledning.<br />
Som det fremgår af ovenstående beretning kan en evaluerende konfliktløsning være helt på<br />
sin plads: de involverede bliver kl<strong>og</strong>ere <strong>og</strong> styrket af 3.persons gode råd <strong>og</strong> lærdom.<br />
Disciplene kom i konflikt på grund af, at de alle ønskede de fornemste pladser ved Jesu side,<br />
<strong>og</strong> de ti blev jaloux på de to, fordi de ikke selv først havde spurgt, de var bange for, at de ville<br />
blive forbigået. I den konfliktsituation er det, at Jesus løser konflikten ved at tale dem til rette,<br />
lære dem, at de alle er lige, idet de alle skal tjene andre <strong>og</strong> hinanden, som Jesus selv gjorde.<br />
Som det fremgår af beretningen, sådan tror jeg <strong>og</strong>så, at det er i livet. Lige som disciplene kan<br />
vi heller ikke undvære en evaluerende konfliktløsningsmetode, for n<strong>og</strong>le gange er det den<br />
metode, der er den mest givtige. En af de interviewede konfliktløsere fortæller således om<br />
løsningen af en konflikt:<br />
Jeg greb ind <strong>og</strong> sagde ”nu gør vi sådan <strong>og</strong> sådan”. (…) Og så var jeg i kirke det<br />
pågældende sted <strong>og</strong> så kommer [en af de involverede] <strong>og</strong> siger til mig: ”Den<br />
løsningsmodel som du kom med, den (…) har virket så godt, <strong>og</strong> vi har fået arbejdsglæden<br />
<strong>og</strong> humøret tilbage uden at vi har afskediget n<strong>og</strong>en”.<br />
Her var det altså en evaluerende ageren fra 3.-persons side, der gav en optimal løsning på<br />
konflikten.<br />
17
4. BAGGRUNDSTEORI: DET NYE PARADIGME<br />
Der findes flere specifikke konfliktmæglingsmodeller inden for det nye paradigme, dvs. den<br />
faciliterende konfliktmægling. Jeg vil i det efterfølgende gennemgå den model, der kaldes den<br />
Skandinaviske model Non-Model for det er for mig at se den overordnede metode inden for<br />
faciliterende mægling. Denne redegørelse vil desuden omfatte en kort introduktion af fem<br />
rene modeller, som Non-Model kan hente elementer fra.<br />
4.1 Den Skandinaviske model Non-Model<br />
Min gennemgang af den Skandinaviske model Non-Model bygger på Vibeke Vindeløvs<br />
fremstilling i Konfliktmægling. 22 Vindeløvs definition af konfliktmægling stemmer i tone <strong>og</strong><br />
intention overens med den definition af mægling som Kovach <strong>og</strong> Love tager udgangspunkt i<br />
(se side 11), <strong>og</strong> lyder således:<br />
[Mægling er e]n frivillig <strong>og</strong> fortrolig konfliktløsningsmetode, hvor en eller flere upartiske<br />
tredjepersoner hjælper parterne med selv at forhandle sig frem til en for dem<br />
tilfredsstillende løsning gennem en struktureret proces. Tredjepersonen træffer ingen<br />
afgørelse i sagen. 23<br />
Vindeløvs opfattelse af mægling stemmer altså overens med det, jeg forstår ved en<br />
faciliterende konfliktmægling.<br />
I modsætning til de senere beskrevne fem modeller, der er bundet af de retningslinier for<br />
mæglingen, som de indeholder, er den Skandinaviske model Non-Model fri til at afvige fra<br />
den struktur, den angiver. Den Skandinaviske model Non-Models struktur består overordnet<br />
af seks trin, foruden formøde <strong>og</strong> evt. eftermøde. De seks trin er: 1. Åbning – det første<br />
fællesmøde, 2. Parternes redegørelse <strong>og</strong> dial<strong>og</strong>, 3. Problemfelter præciseres <strong>og</strong> dagsorden<br />
opstilles, 4. Løsningsmuligheder frembringes, 5. Aftalen forhandles, 6. Aftalen checkes <strong>og</strong><br />
godkendes (se bilag 2).<br />
Non-model er således en struktureret proces, men samtidig skal man altså ikke som mægler<br />
ligge under for strukturen, men turde gribe det, der kommer frem i situationen, <strong>og</strong> <strong>og</strong>så kunne<br />
bevæge sig tilbage til et tidligere trin eller hente elementer <strong>og</strong> inspiration ind fra de fem<br />
nedenfor beskrevne modeller.<br />
Altafgørende i Non-model er, at såvel parterne som mægler vedkender, at parterne er<br />
eksperter på deres eget liv, på konflikten <strong>og</strong> på løsningen af den. Det er parterne, der ejer<br />
konflikten. Fokuspunkt for mægleren er gennem hele processen kontakten med parterne <strong>og</strong><br />
respekten for dem. Hvis blot kontakten <strong>og</strong> respekten er der, må mægleren som nævnt lade sin<br />
aktivitet forme af elementer fra andre faciliterende mæglingsmodeller eller andet som<br />
harmonerer med den faciliterende konfliktmæglings bagvedliggende værdier (se figur 3, s.<br />
15). Dette skyldes, at betingelserne for mæglerens fokuspunkt, kontakten med parterne <strong>og</strong><br />
respekten for dem, ikke kan tvinges frem ved hjælp af en bestemt metode eller tilgang.<br />
22 Vibeke Vindeløv: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong> Økonomforbundets Forlag, Gylling 2004, s. 262-<br />
264, s. 247-253.<br />
23 Ibid. s. 2.<br />
18
Et andet afgørende element for Non-model er ægte dial<strong>og</strong> parterne imellem. Det er derfor<br />
vigtigt, at der er en fælles, grundlæggende antagelse om, at en sådan dial<strong>og</strong> er nødvendig, <strong>og</strong><br />
at mægleren gennem hele processen holder parterne for øje, at en ægte dial<strong>og</strong> indebærer, at<br />
selvom man ikke er enig med den anden part er det vigtigt at anerkende den andens version af<br />
konfliktsituationen. Ægte dial<strong>og</strong> indebærer med Kristiansen <strong>og</strong> Bloch-Poulsens ord<br />
elementerne, ”sharing”, ”daring” <strong>og</strong> ”caring”, dvs. at man deler, vover <strong>og</strong> drager omsorg for.<br />
De forklarer det således:<br />
Vi definerer dial<strong>og</strong> som en udforskende samtale i hvilken parterne sammen stræber efter<br />
at opnå en bedre forståelse eller at blive kl<strong>og</strong>ere sammen. Den er karakteriseret ved at<br />
dele, at vove <strong>og</strong> at drage omsorg for (eng.: sharing, daring and caring). At dele betyder,<br />
at alle parter er villige til at dele deres viden med alle de andre [de involverede]. At vove<br />
betyder at de er villige til at løbe en risiko <strong>og</strong> stille spørgsmål ved egne <strong>og</strong> andres<br />
grundlæggende antagelser eller selvreferentialitet [at man udelukkende ser tingene fra<br />
egen synsvinkel]. At drage omsorg for betyder, at den udforskende stemning er baseret på<br />
ærlighed <strong>og</strong> oprigtig hensigt overfor hinanden. 24<br />
At vove indebærer altså bl.a., at man kan stille spørgsmål ved sin egen selvreferentialitet.<br />
Selvreferentialitet kan illustreres ved figur 4. 25 Personen til venstre ser klart et 6-tal <strong>og</strong><br />
personen til højre et 9-tal. Begge har ret, set fra deres synsvinkel. At stille spørgsmål ved egen<br />
selvreferentialitet betyder altså, at man kan se <strong>og</strong> erkende at det, man klart ser som et 9-tal,<br />
<strong>og</strong>så er et 6-tal.<br />
Figur 4: Selvreferentialitet<br />
Foruden ægte dial<strong>og</strong> er det vigtigt for Non-model-modellen, at selvom mægler kan være uenig<br />
hvad angår relevansen af <strong>og</strong> det gavnlige i parternes valg af inddragede emner eller mangel på<br />
samme, så er det ikke desto mindre udelukkende parternes afgørelse, hvad der skal inddrages.<br />
Ligeledes er det parterne selv, der skal bestemme, om mæglingen <strong>og</strong>så skal indeholde<br />
uddannelseselementer, det må aldrig blive et krav fra mæglers side. Det er derfor vigtigt, at<br />
mægleren er fleksibel <strong>og</strong> rummelig <strong>og</strong> har en undersøgende – <strong>og</strong> ikke bestemmende –<br />
holdning. Det er vigtigt, at mægleren ikke overtager ejerskabet af konflikten, men er reelt<br />
upartisk, både i sit verbale som non-verbale spr<strong>og</strong>.<br />
Andre vigtige elementer for Non-model er, at parterne frivilligt er gået ind i mæglingen, at<br />
mæglingen foregår i et fortroligt rum, hvor mægler ingen oplysninger bringer med sig ud, <strong>og</strong><br />
at der skal aftales spilleregler i forhold til parternes fortrolighed.<br />
Selvom mægleren har en stor frihed i forhold til, hvad han lader sin strukturerede proces<br />
forme af, så er der d<strong>og</strong> ting, der på ingen måde er tilladt. Mægleren må ikke selv komme med<br />
forslag til en løsning <strong>og</strong> vedkommende må heller ikke give sig til at vurdere de<br />
løsningsforslag, som parterne kommer med. Ej heller må mægleren være terapeutisk, <strong>og</strong><br />
24 Marianne Kristiansen & Jørgen Bloch-Poulsen: “Self-referentiality as a power mechanism – towards dial<strong>og</strong>ic<br />
action research” i Action Research, vol. 2 (4), 2004, s. 371-378, s. 373.<br />
25 Marianne Kristiansen & Jørgen Bloch-Poulsen: ”Dial<strong>og</strong> <strong>og</strong> dial<strong>og</strong>isk kompetence – en ny form for magt?” fra<br />
Dial<strong>og</strong> <strong>og</strong> magt i organisationer, red. af Helle Alrø <strong>og</strong> Marianne Kristensen, Aalborg Universitetsforlag, 2004,<br />
side 22.<br />
19
vedkommende skal så vidt muligt undgå separate møder, da disse udelukker en ægte dial<strong>og</strong><br />
parterne imellem.<br />
De ovenfor omtalte fem mæglingsmodeller, som Non-Model-mægleren blandt andet er fri til<br />
at hente elementer fra beskrives nu ganske kort.<br />
Den aftalefokuserede model redegjort for af R<strong>og</strong>er Fisher <strong>og</strong> William Ury i Få ”ja” når du<br />
forhandler, 1981. Her er det den konkrete konflikt med parternes bagvedliggende interesser,<br />
<strong>og</strong> i mindre grad relationen mellem parterne, der er i centrum. Det er vigtigt, at mæglingen er<br />
effektiv <strong>og</strong> parterne opnår en holdbar aftale. Der anvendes gerne separate møder, da det øger<br />
effektiviteten ved at der herigennem lettere fås svære informationer frem, som mægler<br />
gennem omformulering kan gøre mere ufarlige for den anden part. Modellen er meget<br />
teknisk.<br />
Den k<strong>og</strong>nitive model er inspireret af <strong>fire</strong> psykiatere <strong>og</strong> videreudviklet af psykol<strong>og</strong>erne Johan<br />
Haynes <strong>og</strong> Larry Fong. Denne model lægger vægt på en intellektuel forståelse, <strong>og</strong> mægler<br />
stiller sine spørgsmål ud fra et bestemt system, der indebærer, at mægleren reflekterer over sin<br />
tænkning, for at få parterne til at reflektere over deres egen tænkning. Derigennem<br />
fremkommer der data, som afdækker parternes interesser <strong>og</strong> behov, <strong>og</strong> det behandlede<br />
problem kan defineres på ny. Denne proces gentages hver gang et nyt problem dukker frem.<br />
Modellen benytter hovedsageligt fællesmøder.<br />
Den humanistiske model. En af denne models grundliggende antagelser er, at alt eksisterende<br />
hænger sammen, <strong>og</strong> at alle mennesker ønsker fred. Fokus for modellen er en healing af<br />
parterne ved hjælp af dial<strong>og</strong>. Denne type mægling begynder med omfattende formøder, der<br />
gøder jorden for at mæglers rolle i de efterfølgende fællesmøder minimeres. Den sidste fase i<br />
denne model er fælles opfølgningsmøder med parterne. Modellen har i høj grad princippet om<br />
restorative justice med som baggrund for mæglerens overvejelser. Howard Zehr definerer<br />
restorative justice som ”en proces til at involvere i størst mulig grad, de som har part i en<br />
specifik krænkelse <strong>og</strong> til i fællesskab at udrede <strong>og</strong> tage fat på skader, behov <strong>og</strong> forpligtelser<br />
for at helbrede <strong>og</strong> bringe tingene på ret køl i videst mulig omfang”. 26 Dette princip er i høj<br />
grad relevant i forhold til konflikter i Folkekirken, da fx en konflikt mellem to præster breder<br />
sig som ringe i vandet, først blandt medarbejdergruppen <strong>og</strong> menighedsråd <strong>og</strong> siden i hele<br />
menigheden – et faktum flere af interviewepersonerne kommer ind på, fx siger en af dem<br />
således: ”Det omfatter jo alle, <strong>og</strong> det er det forfærdelige ved en konflikt, at det involverer <strong>og</strong><br />
breder sig <strong>og</strong> tager folk ind, som egentlig slet ikke har aktier i det, <strong>og</strong> som f.eks. kan<br />
udmærket med alle parter <strong>og</strong> pludselig bliver de part i sagen, <strong>og</strong> det er jo <strong>og</strong>så dræbende for<br />
dem.”<br />
Den transformative model gøres der rede for i Josef Folger <strong>og</strong> Robert Baruch Busks b<strong>og</strong> The<br />
Promise of Mediation, The Transformative Approach to Conflict, 2005. Her er det vigtigt, at<br />
parterne hver især oplever en styrkelse (eng.: empowerment) <strong>og</strong> anerkendelse <strong>og</strong> derved tager<br />
ansvar for den anden part. Denne styrkelse <strong>og</strong> anerkendelse opnås ved at mægleren følger<br />
parterne <strong>og</strong> helt undlader at benytte en struktur for mæglingen. Formålet med denne type<br />
mægling er at ændre parternes samspil, ikke deres relation. Her er det ikke så vigtigt om<br />
mæglingen ender med en aftale, det vigtige er, at parterne <strong>og</strong> evt. det omgivende samfund<br />
lærer af processen.<br />
26 Howard Zehr: The Little Book of Restorative Justice, Good Books, 2002, s. 37.<br />
20
Den narrative model udvikles af John Winslade <strong>og</strong> Gerald Monk i b<strong>og</strong>en Narrative<br />
Mediation, A New Approach to Conflict Resolution, 2001. De mener at det at se på de<br />
konfliktende parters interesser <strong>og</strong> behov leder væk fra det egentlige i konflikten, idet disse<br />
interesser <strong>og</strong> behov er konstrueret af parterne med udgangspunkt i deres egen historiske<br />
fortælling præget af opvækst <strong>og</strong> kultur. Derfor er mæglers hovedformål at dekonstruere den<br />
historie parterne hver især kommer med, så de sammen kan konstruere en ny, alternativ<br />
historie. Den narrative model eksternalisere problemet, fx at gøre et problem mellem et<br />
ægtepar til et spørgsmål om kønsroller.<br />
Vindeløv kommer ganske kort ind på, at n<strong>og</strong>le konfliktsituationer ikke er egnet til<br />
faciliterende mægling, fx hvis det, parterne har brug for, er en afgørelse af et principielt<br />
spørgsmål, men det kan <strong>og</strong>så skyldes, at parterne ikke evner at tage vare på sig selv <strong>og</strong> sit eget<br />
bedste, fx pga. en sindslidelse. 27<br />
4.2 Faciliterende mægling belyst ved kvinden grebet i ægteskabsbrud<br />
Barmhjertighed triumferer over dom. 28<br />
Den fortælling fra Biblen, som jeg har valgt at belyse faciliterende konfliktmægling med, er<br />
hentet fra Johannesevangeliet <strong>og</strong> omhandler kvinden, der er blevet grebet i ægteskabsbrud.<br />
Situationen er afbilledet på specialets forside, hvis billede er tegnet af Peter Madsen.<br />
Og de gik hver til sit hjem, men Jesus gik ud til Oliebjerget. Og tidligt om morgen vendte<br />
han tilbage til helligdommen, <strong>og</strong> alt folket kom til ham, <strong>og</strong> han satte sig <strong>og</strong> lærte dem. Og<br />
de skriftkl<strong>og</strong>e <strong>og</strong> farisæerne kom med en kvinde, som var grebet i hor, <strong>og</strong> stillede hende<br />
frem i midten. De siger til ham: ”Mester, denne kvinde er grebet på fersk gerning i hor. I<br />
loven har Moses befalet os at stene den slags kvinder. Hvad siger du?” (…) Men Jesus<br />
bøjede sig ned <strong>og</strong> skrev på jorden med sin finger. Da de nu blev ved at spørge ham,<br />
rettede han sig op <strong>og</strong> sagde til dem: ”Den af jer, der er syndfri, lad ham være den første,<br />
der skal kaste sten på hende!” Så bøjede han sig igen ned <strong>og</strong> skrev på jorden. Men da de<br />
hørte det, gik de bort, den ene efter den anden, de ældste først; <strong>og</strong> han blev alene tilbage<br />
med kvinden, som stod der i midten. Da rettede Jesus sig op <strong>og</strong> sagde til hende: ”Kvinde!<br />
hvor er de andre? Var der ingen, som fordømte dig?” Hun svarede: ”Nej, Herre! ingen!”<br />
Da sagde Jesus: ”Jeg fordømmer dig heller ikke, gå bort, synd fra nu af ikke mere!” 29<br />
Det der sker her, er at de skriftkl<strong>og</strong>e <strong>og</strong> farisæerne, dem der kan Moseloven ned til mindste<br />
detalje, kommer til Jesus med en god sag. Kvinden, den anden part i konflikten, er grebet på<br />
fersk gerning. Hun har forbrudt sig mod loven. Hun skal dømmes til døden ved stening.<br />
Jesus ved, at ifølge Moseloven har de skriftkl<strong>og</strong>e <strong>og</strong> farisæerne retten på deres side. Ja, ifølge<br />
loven skal hun stenes <strong>og</strong> udslettes af samfundet. Jesus stiller ikke spørgsmålstegn ved deres<br />
opfattelse af situationen. Han følger dem i deres tankegang. Han følger dem i, at loven er<br />
altafgørende, <strong>og</strong> han siger: ”Den af jer, der er syndfri, lad ham være den første, der skal kaste<br />
sten på hende!” Jesus går ned i deres interesser, behov <strong>og</strong> følelser. Og det, de skriftkl<strong>og</strong>e <strong>og</strong><br />
farisæerne frem for alt ønsker, er, at loven skal holdes, <strong>og</strong> at retfærdigheden skal ske fyldest.<br />
Loven gælder for alle, <strong>og</strong>så dem selv, derfor er det, at Jesus med sit svar får dem til at lægge<br />
27<br />
Vibeke Vindeløv: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong> Økonomforbundets Forlag, Gylling 2004, s. 103.<br />
28<br />
”Jakobs Brevet” 2,13, Bibelen Den hellige skrifts kanoniske Bøger, Det Danske Bibelselskab, 1. udgave,<br />
Viborg 1997.<br />
29<br />
”Johannesevangeliet” kap 8, 1-11, Biblen Den hellige skrifts kanoniske Bøger, Det Danske Bibelselskab,<br />
København 1965.<br />
21
loven ned over sig selv. Idet farisæerne <strong>og</strong> de skriftkl<strong>og</strong>e herved kommer i kontakt med deres<br />
følelser <strong>og</strong> behov, opdager <strong>og</strong>så de, at barmhjertighed triumferer over dom, når de bliver<br />
konfronteret med deres egne forseelser <strong>og</strong> forbrydelser, for de vil gerne selv have<br />
barmhjertighed, derfor lader de kvinden i fred. Beriget med denne indsigt giver de afkald på<br />
dommen over kvinden <strong>og</strong> går bort.<br />
Som eksempel på faciliterende mægling har historien om kvinden grebet i ægteskabsbrud en<br />
afgørende mangel, idet der ingen dial<strong>og</strong> er mellem parterne. Alligevel er det min vurdering, at<br />
Jesus her gør brug af en faciliterende konfliktmægling, fordi han først <strong>og</strong> fremmest viser<br />
begge parter respekt <strong>og</strong> har kontakt med dem. Desuden træffer han som neutral 3.-person ikke<br />
n<strong>og</strong>en afgørelse i sagen, han dømmer ingen, <strong>og</strong> i hans svar til farisæerne <strong>og</strong> de skriftkl<strong>og</strong>e<br />
giver han tilkende, at de er eksperter på deres eget liv, på konflikten <strong>og</strong> løsningen af den.<br />
Jesus har fokus på processen <strong>og</strong> på at den indeholder et uddannelseselement. Desuden er han<br />
reelt upartisk, han kommer ikke med et løsningsforslag <strong>og</strong> giver sig ikke til at vurdere<br />
parternes løsningsforslag. Han forsøger at give parterne anerkendelse <strong>og</strong> ”empowerment” ved<br />
at styre processen, så parterne selv finder frem til den endelige løsning, der er skræddersyet til<br />
dem, <strong>og</strong> som derfor er den bedste løsning. En løsning, der frisætter konfliktkræfterne på en<br />
kreativ, dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet måde til gensidig glæde <strong>og</strong> styrkelse for de implicerede.<br />
4.3 Konflikttrappen <strong>og</strong> Muhammed-krisen<br />
At ægte dial<strong>og</strong> er afgørende i forhold til det at løse en konflikt <strong>og</strong> undgå optrapning, vil jeg<br />
illustrere med følgende gennemgang af Frans Rønnovs artikel ”F<strong>og</strong>h har ikke forstået<br />
dial<strong>og</strong>ens væsen” 30 , hvori han interviewer Vibeke Vindeløv.<br />
Figur 5: Konflikttrappen<br />
Artiklen gør rede for en konflikts anatomi ved en figur som den ovenstående med følgende<br />
forklaring:<br />
30 Frans Rønnov: ”F<strong>og</strong>h har ikke forstået dial<strong>og</strong>ens væsen” i MandagMorgen, nr. 8, 27. februar 2006, s. 25-27.<br />
22
En konflikt begynder med en uoverensstemmelse, hvor parterne anerkender deres<br />
uenighed. Grænsefladen er udtryk for den grænse, der krydses, når der efter en tid med<br />
uenighed opstår ”støj på linjen” <strong>og</strong> parterne begynder at føle reservation over for<br />
hinanden. På personificeringsstadiet begynder parterne at betvivle hinandens motiver <strong>og</strong><br />
personlige karakter. Herefter ekspanderer konflikten, <strong>og</strong> parternes mistro til hinanden<br />
næres. Det næste trin indebærer, at samtalen opgives, <strong>og</strong> i stedet for at tale til hinanden<br />
taler parterne om hinanden til andre, søger evt. forbundsfæller. Der er nu etableret<br />
fjendebilleder, <strong>og</strong> man ser kun det hos den anden, som ikke ønskes erkendt af parten<br />
selv. Parterne kan ikke tale om andet end konflikten, der er blevet en del af deres<br />
identitet. Vejen er nu banet for åben fjendtlighed, som næsten er autistisk i sin karakter.<br />
Målet helliger midlet. Sidste trin er polarisering. Sameksistens er nu umulig.<br />
Ghettodannelser, fyringer, skilsmisser <strong>og</strong> krige er den eneste udvej. 31<br />
Det fremgår af artiklen, at Vindeløv vurderer, at Muhammed-konflikten er udtryk for et<br />
kultursammenstød, altså at der er tale om en værdikonflikt <strong>og</strong> ikke en interessekonflikt. Ifølge<br />
konflikttrappen (se ovenfor) udvikler en konflikt sig gennem forskellige trin fra en<br />
uoverensstemmelse op gennem forskellige niveauer for at ende med åben fjendtlighed <strong>og</strong><br />
polarisering, hvis den ikke bliver håndteret korrekt.<br />
Første trin på trappen er benævnt uoverensstemmelse. I Muhammedsagen var der for<br />
muslimerne tale om en oplevelse af en religiøs krænkelse. For regeringen/danskerne var der<br />
tale om en knægtelse af ytringsfriheden.<br />
Næste niveau er grænsefladen, hvor der bliver mere <strong>og</strong> mere støj på linjen, <strong>og</strong> parterne bliver<br />
meget reserverede over for hinanden. Muslimerne på deres side føler en velbegrundet<br />
indignation over Muhammed tegningerne, idet deres religiøse følelser er blevet krænket.<br />
Regeringen på sin side føler, der er fare for knægtelse af ytringsfriheden, <strong>og</strong> statsministeren<br />
tror tilsyneladende, at det drejer sig om en forhandlingssag, en form for dial<strong>og</strong>, forstået ud fra<br />
en forældet begrebsopfattelse, hvor den ene må afgive n<strong>og</strong>et, når den anden modtager n<strong>og</strong>et.<br />
Altså en given kage man skal dele, win-loose-problematikken.<br />
Man kunne sandsynligvis have forhindret Muhammed-konflikten eller begrænset<br />
skadevirkningerne, hvis man allerede her på grænsefladen var gået ind i en ægte dial<strong>og</strong> med<br />
lydhørhed <strong>og</strong> respekt for egne <strong>og</strong> andres værdier, så der kunne være opstået flere<br />
opblødningsmuligheder. Men når der som her er tale om en værdikonflikt <strong>og</strong> ikke en<br />
interessekonflikt, kan man ikke forhandle sig frem til et kompromis som f.eks. en mindre<br />
begrænsning i ytringsfriheden eller en ændring af muslimernes religiøse opfattelse.<br />
Andet trin på trappen er benævnt personificering. Det svarer til, at statsministeren <strong>og</strong><br />
regeringen står fast på danskernes ytringsfrihed, <strong>og</strong> statsministeren afslår at deltage i mødet<br />
med de muslimske ambassadører fra flere lande, hvilket jo var med til at optrappe konflikten.<br />
Mennesker råber højt <strong>og</strong> bliver aggressive, når man ikke lytter til dem, tager dem <strong>alvor</strong>ligt <strong>og</strong><br />
inddrager dem i en løsning af konflikten. Intet menneske bryder sig om ikke at blive<br />
respekteret.<br />
Med til optrapningen er, at danske muslimske ledere drager ud med fordrejede <strong>og</strong> urigtige<br />
ophidsende oplysninger.<br />
31 Ibid., s. 26.<br />
23
Igen kunne en yderligere optrapning sandsynligvis have været undgået, hvis statsministeren<br />
havde indvilliget i at mødes med de udenlandske muslimske ambassadører til en ægte dial<strong>og</strong>,<br />
hvor han i respekt for den anden part kunne have formidlet, at for os danskere bliver et angreb<br />
på ytringsfriheden opfattet som et angreb på selve den måde, vi lever på. Det er, hvad vi skal<br />
formidle til muslimerne. Og det, de skal formidle til os, er den store krænkelse, de føler, i <strong>og</strong><br />
med at karrikatur-tegningerne af profeten Muhammed krænker selve den måde, som<br />
muslimerne tænker <strong>og</strong> lever på. Nøgleordet er ægte dial<strong>og</strong>.<br />
24
5 EMPIRI: KVANTITATIVE SPØRGESKEMAER<br />
Grunden til, at jeg har valgt at foretage en kvantitativ undersøgelse via spørgeskemaer, er, at<br />
mit konkrete kendskab til konflikterne i Folkekirken efteråret 2006 primært var erhvervet<br />
gennem læsning af Kristeligt Dagblad, læsning på spisesedler <strong>og</strong> informationer gennem radio<br />
<strong>og</strong> tv. Derfor blev mit første tiltag at lave en kvantitativ undersøgelse, der skulle udvide mit<br />
kendskab til <strong>og</strong> give mig et reelt indblik i konflikternes antal, type m.m. For at få et<br />
overskueligt materiale valgte jeg at begrænse min undersøgelse til Århus Stift.<br />
I oktober 2006 stod det klart, at antallet af de nye kommuner, der ville fremkomme 1. januar<br />
2007, <strong>og</strong>så ville ændre provstigrænserne. Mine spørgeskemaer skulle derfor udsendes allerede<br />
1. november, idet ingen præst har tid til at besvare spørgeskemaer i december måned.<br />
Samtlige 17 tillidsmænd <strong>og</strong> 16 provster fik gennem stiftet tilsendt et spørgeskema med<br />
følgebrev (se bilag 3). At jeg har valgt provster <strong>og</strong> tillidsmænd som respondenter til<br />
spørgeskemaerne skyldes, at disse måtte kunne give det mest fyldestgørende overblik over<br />
stiftets konflikter <strong>og</strong> konfliktløsningstiltag.<br />
Svarprocenten for provster nåede op på 87,5 %. De manglende 12,5 % skyldtes, at tre<br />
provster foruden deres eget provsti <strong>og</strong>så var konstitueret i et andet provsti samtidig <strong>og</strong> kun<br />
den ene af disse tre provster svarede for konstitueringss<strong>og</strong>net. For tillidsmændenes<br />
vedkommende var svarprocenten 88,2 %.<br />
Med spørgeskemaerne håbede jeg at få et realistisk billede af praksis, dvs. et realistisk billede<br />
af<br />
• antallet <strong>og</strong> typen af konflikter der var blevet så <strong>alvor</strong>lige at hjælp af 3.-person uden for<br />
s<strong>og</strong>nets arbejdsplads var nødvendig<br />
• afdække hvem denne 3.-person var (provst, tillidsmand, psykol<strong>og</strong> osv.)<br />
• hvilken konfliktløsningsmetode 3.-person gjorde brug af (faciliterende, evaluerende,<br />
andet)<br />
• hvorvidt den personlige relation mellem de konfliktende parter blev genoprettet.<br />
Det er selvindlysende, at svarene er respondenternes opfattelse af praksis. Jeg har d<strong>og</strong> valgt at<br />
lade deres opfattelse være gældende for praksis i Århus Stift, <strong>og</strong> drager mine konklusioner <strong>og</strong><br />
antagelser ud fra respondenternes svar. I et par tilfælde, hvor svarene var flertydige eller ikke<br />
stemte overens med antallet af først opgivne konflikter, har jeg valgt at kontakte respondenten<br />
telefonisk <strong>og</strong> hermed få afklaret usikkerhedsspørgsmålene.<br />
Nu syv måneder senere <strong>og</strong> syv måneder kl<strong>og</strong>ere ser jeg klart n<strong>og</strong>le <strong>alvor</strong>lige svagheder ved<br />
det udsendte spørgeskema. Da jeg i oktober 2006 udfærdigede skemaet, var min personlige<br />
bias angående genoprettelse af den personlige relation så kraftig, at jeg end ikke så en fare i at<br />
stille dette spørgsmål op på en sådan måde, at det implicit indgik som det ideale mål for en<br />
konfliktløsning. Forsoning <strong>og</strong> tilgivelse er som allerede nævnt, nøgleord i præsters arbejdsliv,<br />
<strong>og</strong> for mit eget vedkommende var det i den grad indarbejdet i hele min før-forståelse, at det<br />
kom til at lukke muligheder i stedet for at åbne muligheder, fordi jeg havde lagt mig fast på, at<br />
en mægling kun var vellykket, hvis tilgivelse <strong>og</strong> forsoning blev opnået.<br />
Forsoning <strong>og</strong> tilgivelse er ikke længere en ubevidst bias, en ubevidst fordom, men er stadig en<br />
vigtig del af min forståelseshorisont. Forsoning <strong>og</strong> tilgivelse er nemlig af stor betydning for<br />
livet mennesker imellem, samtidig er tilgivelse <strong>og</strong> forsoning altid kun mulig i frihed. Min<br />
25
opfattelse af en ideel løsning af en konflikt indeholder ikke længere hverken forsoning,<br />
tilgivelse eller genoprettelse af den personlige relation mellem parterne som absolut<br />
nødvendige elementer, nu er det vigtige parternes interesser <strong>og</strong> behov, fx som i fortællingen<br />
med kvinden grebet i ægteskabsbrud, hvor parterne når frem til den for dem ideelle løsning,<br />
en løsning, der ikke indbefatter forsoning, tilgivelse <strong>og</strong> genoprettelse af den personlige<br />
relation.<br />
Tilgivelse <strong>og</strong> forsoning vil altid være vigtige søjler i Folkekirken <strong>og</strong> folkekirkemiljøet <strong>og</strong><br />
derfor være en del af min før-domsfulde måde at nærme mig virkeligheden på. Jeg mener som<br />
Gadamer, at vores for-domme eller før-domme, vores forståelseshorizont, er hele grundlaget<br />
for at kunne forstå verden, ikke en hindring for at forstå den. Det er med andre ord ikke et<br />
spørgsmål om, hvorvidt man har fordomme i sin tilnærmelse af verden, men hvilke fordomme<br />
man nærmer sig med, <strong>og</strong> at man er villig til at justere dem, evt. forkaste dem. Som Gadamer<br />
siger: ”Vi må sætte vores fordomme på spil for at få dem i spil” 32 . Mine fordomme tæller<br />
blandt andre tilgivelse <strong>og</strong> forsoning, fordi kristendommen for mig ikke er mulig uden. Som<br />
den danske teol<strong>og</strong> <strong>og</strong> stiftsprovst Frederik Helveg siger: ”Uden forsoning ingen<br />
kristendom” 33 .<br />
En anden før-dom, jeg har, er en kollegial solidaritet <strong>og</strong> en indlevelse i fælles arbejdsvilkår.<br />
Samtidigt styrker denne før-dom sandsynligvis respondenternes tillid til dette pilotprojekt <strong>og</strong><br />
før-dommen styrker mit eget engagement.<br />
Foruden de nævnte før-domme er der den fejlkilde ved de udsendte spørgeskemaer, at jeg<br />
spørger til anvendelse af psykol<strong>og</strong>er, konsulentbistand <strong>og</strong> andet <strong>og</strong> deres anvendte metode.<br />
Svarene bliver andenhåndssvar <strong>og</strong> vil derfor uundgåeligt være behæftet med stor usikkerhed.<br />
Jeg har valgt at benytte den del af besvarelserne i mindre grad.<br />
Jeg satte mig for at undersøge de <strong>fire</strong> ovenforstående punkter, men vil på baggrund af de<br />
ovenforstående overvejelser i det efterfølgende se bort fra besvarelserne angående hvorvidt<br />
den personlige relation er genoprettet. Ligeledes vil der blive set bort fra hvilken metode 3.person<br />
anvendte, når denne var psykol<strong>og</strong>, konsulent eller andet. Tilbage er derfor: antallet <strong>og</strong><br />
typen af konflikterne, hvem den inddragede 3.-person er, samt den anvendte løsningsmetode<br />
hos provster <strong>og</strong> tillidsmænd.<br />
5.1 Spørgeskemaresultaterne<br />
Resultatet af fordelingen af konflikttyper ses i figur 6 side 27. Som det fremgår af figuren, er<br />
den største del af konflikter, hvor mindst en præst indgår, konflikter mellem præst <strong>og</strong> præst.<br />
Dette kan ses som en bekræftelse af min hypotese, at den måde, præster er skolet på med<br />
tilgivelse <strong>og</strong> forsoning som de altafgørende nøgleord, faktisk gør os mere konfliktsky i stedet<br />
for konfliktløsende. At præster pga. af deres skoling <strong>og</strong> egne <strong>og</strong> andres forventninger om at<br />
præsten er ét med det forkyndte budskab ganske simpelt bliver dårligere til at tackle<br />
konflikter, hvorfor konflikterne får lov til at eskalere. Dette vil blive taget op senere i<br />
forbindelse med bearbejdningen af de kvalitative interviews.<br />
32 Kaare Pedersen: ”Problemstilling <strong>og</strong> problemformulering” i Problemorienteret projektarbejde af Poul B.<br />
Olsen & Kaare Pedersen, Roskilde Universitetsforlag, 2003, s.30.<br />
33 Frederik Helveg: ”N<strong>og</strong>le antydninger om Forsoningstro <strong>og</strong> Forsoningsd<strong>og</strong>me”, Dansk Kirketidende, nr. 32,<br />
1875, s. 489.<br />
26
27<br />
Præst <strong>og</strong> præst 40.0%<br />
Præst <strong>og</strong> organist 15.6%<br />
Præst <strong>og</strong> anden medarbejder 17.8%<br />
Præst <strong>og</strong> menighedsråd 22.2%<br />
Præst <strong>og</strong> anden part 4.4%<br />
Figur 6: Fordeling af konflikttyper for både provster <strong>og</strong> tillidsmænd<br />
Vigtigt for dette speciale er den metode provster <strong>og</strong> tillidsmænd har anvendt. Gyntelbergs<br />
undersøgelse viste, at der er et dårligt arbejdsmiljø i Folkekirken, <strong>og</strong> dette må indebære, at<br />
konflikter overvejende ikke bliver løst dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet, dvs. at konfliktparterne ikke<br />
kommer styrket ud af konflikten. Min arbejdshypotese ville derfor være skudt i sænk, hvis<br />
den kvantitative undersøgelse viste at den faciliterende konfliktløsningsmodel var den<br />
primært anvendte metode for den nuværende praksis, <strong>og</strong> altså ikke medførte en styrkelse af de<br />
involverede parter. Jf. figur 7 er praksis primært kendetegnet ved evaluerende metode, idet<br />
den anvendes i overvejende grad af såvel tillidsmænd som provster. Det er således stadig efter<br />
denne test muligt, at min arbejdshypotese holder.<br />
12<br />
10<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Provster Tillidsmænd<br />
Evaluerende<br />
Faciliterende<br />
Andet<br />
Figur 7: Anvendt metode angivet i antal<br />
Som man ser af figuren har ingen tillidsmænd brugt faciliterende metode, hvorimod der<br />
blandt provsterne i to tilfælde er blevet brugt elementer af den faciliterende metode, <strong>og</strong> i ét<br />
tilfælde udelukkende blevet anvendt en faciliterende metode. På baggrund af de kvalitative<br />
interviews (se kapitel 6) skyldes dette måske, at kun provsterne ved deres udnævnelse bliver<br />
pålagt en efteruddannelse af tre gange en uges varighed i ledelse <strong>og</strong> konfliktløsning m.v., <strong>og</strong><br />
at der samtidig for enkelte af provsternes vedkommende har været mulighed for at deltage i et<br />
konfliktløsningskursus af længere varighed.<br />
Resultatet af undersøgelsen af, hvem de inddragede konflikteløsere er, ses af figurerne 8 <strong>og</strong> 9<br />
side 28. Som det fremgår af disse figurer, forsøger både provster <strong>og</strong> tillidsmænd i vidt omfang<br />
selv at løse konflikterne, tillidsmændene i 54,2 % <strong>og</strong> provsterne i 71,4 %. Den større<br />
procentsats hos provsterne skyldes måske den førnævnte provsteuddannelse <strong>og</strong> det faktum, at
provsten er såvel menighedsrådets som præstens overordnede <strong>og</strong> derfor ofte er taler for begge<br />
parter i en konflikt, hvorimod tillidsmanden primært taler for præsten.<br />
28<br />
Provster alene 71,4%<br />
Psykol<strong>og</strong>bistand 4,8%<br />
Konsulentbistand 14,3%<br />
Andet 9,5%<br />
Figur 8: De inddragede konfliktløsere – provster<br />
Tillidsmand alene 54,2%<br />
Psykol<strong>og</strong>bistand 4,2%<br />
Konsulentbistand 12,5%<br />
Andet 12,5%<br />
Ved ikke 16,7%<br />
Figur 9: De inddragede konfliktløsere – tillidsmænd<br />
Flere af de adspurgte har knyttet en kommentar til deres besvarelser. En af de adspurgte stiller<br />
spørgsmålstegn ved skemaets formulering om antal løste konflikter, for hvad vil det egentligt<br />
sige, at en konflikt er løst? Mange giver således udtryk for, at konflikterne på trods af<br />
involvering af en eller flere 3.-personer, evt. rejste konfliktparter m.m., stadig synes at være i<br />
gang i det ene eller andet omfang. Som en skriver: ”Der er blevet mere stille om konflikten,<br />
men er den løst?” Andre giver udtryk for at en af eller begge af de involverede parter blot<br />
klare sig igennem i hverdagen enten ved simpelthen at ”holde ud” eller ved hjælp af løbende<br />
individuel rådgivning udefra. Andre igen skriver direkte, at konflikten lever i bedste<br />
velgående.<br />
N<strong>og</strong>le af de adspurgte kender til konflikter, men har ikke været involveret i løsningsforsøg af<br />
disse. Dette hænger måske igen sammen med min hypotese, at den måde, præster er skolet på<br />
med tilgivelse <strong>og</strong> forsoning som de altafgørende nøgleord, faktisk gør os mere konfliktsky i
stedet for konfliktløsende. At præster er konfliktsky kommer en af de adspurgte ind på, idet<br />
vedkommende skriver om grunden til, at vedkommende ikke er blevet involveret i<br />
konflikterne i det undersøgte tidsrum, at det måske skyldes, at præster ”ikke ønsker at åbne op<br />
overfor kollegaer. Som præster er vi nok meget konfliktsky – <strong>og</strong> ikke mindst er vi gode til at<br />
holde kortene tæt til kroppen for ikke at tabe ansigt overfor vore kollegaer”. Som nævnt vil<br />
dette blive taget op i næste kapitel. Se <strong>og</strong>så dette kapitel for mine videnskabsteoretiske<br />
overvejelser angående tilgangen til empirien.<br />
29
6 EMPIRI: KVALITATIVE INTERVIEWS<br />
Efter at have modtaget de udfyldte spørgeskemaer stod det klart, at jeg måtte foretage n<strong>og</strong>le<br />
kvalitative interviews for at få afprøvet min arbejdshypotese, dvs. min problemformulering,<br />
<strong>og</strong> min hypotese om præsters konfliktskyhed. Det forekom mig nemlig, at interviews, som<br />
Kvale skriver, ”egner sig til at undersøge menneskers forståelse af betydningerne i deres<br />
livsverden, beskrive deres oplevelser <strong>og</strong> selvforståelse <strong>og</strong> afklare <strong>og</strong> uddybe deres eget<br />
perspektiv på deres livsverden.” 34<br />
Begrundelsen for valget af de <strong>fire</strong> interviewede konfliktløsere er, at de tilsammen har<br />
erfaringer som evaluerende konfliktløser samt faciliterende mæglere. Desuden interviewede<br />
jeg en konfliktpart, der i forbindelse med en langvarig, hård konflikt mødte begge<br />
konflikthåndteringsmetoder. Interviewene foregik ud fra en forud udfærdiget interviewguide<br />
(se bilag 4).<br />
Min intention var som nævnt i indledningen at gå fænomenol<strong>og</strong>isk til værks, dvs. at gå ud <strong>og</strong><br />
studere et stykke samfund helt neutralt, <strong>og</strong> at se på fænomenet i dets helhed, <strong>og</strong> først i min<br />
bearbejdning af spørgeskemaerne <strong>og</strong> interviewene at være hermeneutisk, idet jeg der er nødt<br />
til at tolke <strong>og</strong> finde mening i de indkomne svar <strong>og</strong> interviewpersonernes udsagn.<br />
Jeg kan nu se, at jeg hele vejen igennem er hermeneutisk, dels fordi jeg har opstillet to<br />
hypoteser, som jeg arbejder ud fra, <strong>og</strong> som derfor er styrende for mit arbejde, <strong>og</strong> jeg derfor<br />
n<strong>og</strong>le gange går over i at diskutere med interviewpersonen, dels fordi jeg med mit stærke<br />
engagement flere gange har fået formuleret spørgsmålene i min interviewguide på en ledende<br />
måde, dvs. at jeg ikke er tilstrækkelig værdineutral. Fx i spørgsmålet ”Er konflikter altid af<br />
det onde” vil det være lettere at svare ’Nej’ end ’Ja’ pga. ordet ’altid’. En mere neutral – <strong>og</strong><br />
altså mere fænomenol<strong>og</strong>isk – spørgemåde kunne fx være ”Hvor ville du placere konflikter på<br />
et kontinuum fra 1 til 10, hvor 1 er godt <strong>og</strong> 10 er ondt?” Et andet spørgsmål, som jeg nu kan<br />
se er problematisk i forhold til, at jeg ønskede at være fænomenol<strong>og</strong>isk i min tilgang, er<br />
spørgsmålet: ”Kan et sådant dilemma evt. medvirke til at gøre præster mere konfliktsky?”<br />
Selvom jeg har et ’evt.’ med, så kommer jeg til at spore folks tankegang ind på en bestemt<br />
retning, <strong>og</strong> selvom spørgsmålet ikke nødvendigvis medfører, at interviewpersonerne giver<br />
mig ret, så vil det være mere sandsynligt end det modsatte.<br />
Den subjekt-subjekt-relation jeg jf. indledningen sigtede efter mellem mig som interviewer <strong>og</strong><br />
de interviewede, mener jeg, at jeg fik realiseret, idet vi sammen var co-learnere, dvs. at vi<br />
sammen undersøgte <strong>og</strong> gensidigt lærte om konfliktkræfter <strong>og</strong> konflikthåndtering.<br />
6.1 Interviewresultater – Er konflikter altid af det onde?<br />
Interviewguiden omfattede syv spørgsmål samt uddybende underspørgsmål (se bilag 4). Mit<br />
første spørgsmål omhandler den adspurgtes konfliktforståelse, da jeg mener at en bestemt<br />
forståelse af, hvad en konflikt er, kan være medbestemmende for, hvilken metode man<br />
anvender for at løse den. Dette var ikke tilfældet for de <strong>fire</strong> interviewede konfliktløsere.<br />
En bekræftelse af min problemformulering kræver, at konflikter kan ses som indeholdende<br />
positive kræfter. Derfor var et af spørgsmålene om konflikter altid er af det onde. Tre af de<br />
adspurgte giver klart udtryk for at konflikter meget vel kan være af det gode, om end de <strong>og</strong>så<br />
34 Steinar Kvale: Interview, 1. udgave, Hans Reitzels Forlag, København 1997, s. 111.<br />
30
har oplevet at ”det kan blive rigtigt ondt”, <strong>og</strong> at det kører ”fuldstændig af helvede til”. En<br />
mener således, at en konflikt kan være en måde ”at ryste posen på <strong>og</strong> netop få de opbrud, som<br />
måske kunne bryde n<strong>og</strong>et fastlåst <strong>og</strong> stivnet, som måske er uhensigtsmæssigt for begge<br />
parter”. En anden giver udtryk for at konflikter kan bidrage til selvudvikling:<br />
Der kommer altså n<strong>og</strong>le ting op, som fortjener at komme op. Og en konflikt, der løses,<br />
den giver alle involverede parter n<strong>og</strong>et nyt, både en ny indsigt, men <strong>og</strong>så n<strong>og</strong>le nye<br />
kræfter i <strong>og</strong> med at en konflikt, der er løst, den frigør n<strong>og</strong>le kræfter – det andet [at være i<br />
konflikt] det kan dræne kræfter. (…) Konflikter er ikke altid af det onde. Der er dynamik<br />
i det. Og så er det <strong>og</strong>så med til at fastholde parterne i at de er individer, der hvor de er sat,<br />
<strong>og</strong> for at sige det ligeud: der er ikke n<strong>og</strong>et mere trist end en pjokkerøv, der ikke siger fra,<br />
hvis man bliver presset lidt for meget – eller siger ”det der, det vil jeg simpelthen ikke<br />
finde mig i, det vil jeg ikke være med til”. Det kan være at vedkommende har misforstået<br />
det, men det kan sandelig <strong>og</strong>så være, at han netop har forstået det. Det er da med til at<br />
give én n<strong>og</strong>et personligt <strong>og</strong> styrke ens personlighed, bestemt.<br />
Den interviewede konfliktpart mener derimod, at konflikter altid er negative:<br />
Jeg ved godt, at der er n<strong>og</strong>en, der siger ”jamen, så kommer vi styrket ud <strong>og</strong> så er der<br />
meget mere sammenhold bagefter”. Det er ligesom i ægteskaber, det er godt med et<br />
skænderi, der renser luften, <strong>og</strong> så holder de så meget af hinanden bagefter, ja tak, <strong>og</strong> så<br />
får de et eller andet forsoningsbarn <strong>og</strong> så bliver de skilt 3 år efter. Konflikter er aldrig af<br />
det gode. (…) Jeg har fået et sår, <strong>og</strong> jeg har fået n<strong>og</strong>le holdninger til andre mennesker,<br />
som jeg aldrig kommer over. Hvor jeg før mødte folk med tillid, så møder jeg dem nu<br />
med skepsis. Kan jeg stole på den pågældende? Jeg har mødt folk, der har sagt, når de<br />
senere hen har lært mig at kende <strong>og</strong> har hørt, hvad jeg har været igennem, ”nå, så kan jeg<br />
bedre forstå, at du mødte mig med sådan en distance. Du var venlig, men du mødte mig<br />
med distance, <strong>og</strong> det kunne jeg ikke forstå, at du gjorde”. Og det er <strong>og</strong>så n<strong>og</strong>et, jeg ikke<br />
selv var bevidst om, men jeg tænker hele tiden ”kan jeg stole på den pågældende?”<br />
Jeg spurgte konfliktparten om det ville ændre n<strong>og</strong>et, hvis man greb fat i konflikten langt<br />
tidligere. Svaret var:<br />
Men så havde det ikke været en konflikt, så havde det været et problem, som vi løste. Det<br />
skal løses, medens det er et problem. Problemer er jeg ikke bange for. Problemer kan<br />
være meget godt at få op på bordet <strong>og</strong> få drøftet, <strong>og</strong> det er der ikke n<strong>og</strong>en, der får ar på<br />
sjælen af, men konflikter, det får man altid ar på sjælen af.<br />
Jeg spurgte ind til, om konflikter ikke er et livsvilkår, <strong>og</strong> vedkommende svarede:<br />
Jo, men derfor mener jeg stadig ikke, at de er af det gode. Døden er <strong>og</strong>så et livsvilkår, <strong>og</strong><br />
savn er <strong>og</strong>så et livsvilkår, <strong>og</strong> man kan <strong>og</strong>så godt komme til at vokse af at have savn <strong>og</strong><br />
sorg, det kan man godt, men det er jo så n<strong>og</strong>et til indvortes brug. Man kan jo aldrig sige<br />
til n<strong>og</strong>en, der har sorg: ”det skal du nok komme styrket ud af”.<br />
Det viser sig senere i interviewet med konfliktparten, at det vedkommende forstår ved<br />
problemer falder ind under min definition af konflikter (se Indledning s. 3), idet det<br />
vedkommende forstår ved problemer for mig at se er konflikter, der endnu ikke er udviklet til<br />
svære konflikter. Jeg mener derfor at kunne konkludere ud fra de ovenstående citater, at<br />
konflikter kan sammenlignes med en fossende elv: spærrer man for konflikten, finder den sin<br />
egen vej at gå, dvs. tager man ikke fat i den, så ødelægger den alt <strong>og</strong> alle på sin vej, jf.<br />
kommentarerne om at ”det kan blive rigtigt ondt” <strong>og</strong> ”kører fuldstændigt af helvede til”, samt<br />
den interviewede konfliktpart, der oplevede, at konflikten gav ar på sjælen. Finder man<br />
31
derimod en måde at kanalisere elvens mange kræfter de rigtige steder hen, så kan de være til<br />
vækst <strong>og</strong> livsfremme, jf. fx de interviewedes udsagn om at en konflikt kan ”bryde n<strong>og</strong>et<br />
fastlåst <strong>og</strong> stivnede” <strong>og</strong> give ”ny indsigt” <strong>og</strong> ”nye kræfter” <strong>og</strong> ”give én n<strong>og</strong>et personligt <strong>og</strong><br />
styrke ens personlighed”. Men vil en faciliterende mægling kunne bidrage til denne<br />
kanalisering?<br />
6.2 Interviewresultater – Evaluerende kontra faciliterende?<br />
To af de interviewede – en konfliktløser <strong>og</strong> konfliktparten – kender til både den evaluerende<br />
<strong>og</strong> den faciliterende metode. Konfliktløseren har været på et længerevarende kursus. De tre<br />
andre konfliktløsere har primært brugt den evaluerende metode <strong>og</strong> kun elementer fra den<br />
faciliterende metode. Jf. indledningen regnede jeg med at kunne teste min arbejdshypotese<br />
(som var: hvis en faciliterende mæglingsmodel anvendes, så vil konflikterne blive løst<br />
dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet) ved at spørge om forskellene mellem de to metoder, mellem<br />
processen <strong>og</strong> dens resultater ved dels den evaluerende konfliktløsning <strong>og</strong> dels den<br />
faciliterende konfliktmægling. Men det viser sig, at de <strong>fire</strong> adspurgte konfliktløsere vælger<br />
metode efter konfliktens indhold <strong>og</strong> de involverede personers ageren. På spørgsmålet om<br />
hvorfor de vælger at bruge den pågældende metode, svares der eksempelvis således:<br />
Det kommer an på hvad det er for en type af konflikt. N<strong>og</strong>le konflikter bunder i det, jeg<br />
lige har sagt, at der er n<strong>og</strong>le der simpelthen ikke kender deres egne kompetencer, deres<br />
rettigheder, hvor de kan gå til, hvad er grænsen, <strong>og</strong> hvad er mit område – <strong>og</strong> der kan det i<br />
n<strong>og</strong>le situationer simpelthen handle om at sige til folk: ”Du gør ikke det der”, simpelthen<br />
sætte ind som myndighed <strong>og</strong> sige ”Du lader være med det der, for det har du ikke ret til<br />
(…) Andre steder har jeg givet gode råd.<br />
Det er den personlige samtale [der afgør valget af metode]. Når vi går i gang, så er det<br />
simpelthen bare med at lytte <strong>og</strong> prøve at lytte sig ind til, hvad der vil være godt for dem<br />
[konfliktparterne]. (…) [N<strong>og</strong>le gange er det konfliktparterne,] der kommer med de bedste<br />
ideer, det er dem selv, der har løsningen, for jeg har jo ikke deres sko på. (…) [I et andet<br />
tilfælde] endte det med, at jeg sl<strong>og</strong> i bordet <strong>og</strong> sagde: ”Sådan er reglerne”.<br />
Jeg har ikke gjort mig n<strong>og</strong>en overvejelser om, hvorvidt det nu er den ene eller den anden<br />
model. For mig afhænger det af hvert enkelt tilfælde, <strong>og</strong> de ligner heller ikke hinanden.<br />
Der er selvfølgelig n<strong>og</strong>le fællestræk, men de ligner ikke hinanden, fordi de er så vanvittig<br />
afhængig af, hvilke personer der er med. Det kan være den åbne person, den som er<br />
meget let at tale med, <strong>og</strong> det kan være det stik modsatte: en person, som har svært ved at<br />
sætte ord på hvad der er galt.<br />
Da konfliktløserne altså ikke har brugt de to forskellige metoder til den samme type konflikt,<br />
er det derfor ikke muligt at få et direkte svar til brug for den påtænkte testning af min<br />
arbejdshypotese.<br />
Det mest direkte svar i forhold til forskellen mellem de to typer metoder findes hos den<br />
interviewede konfliktpart i dennes oplevelse af konfliktforløbet: først blev der ”lagt låg på” <strong>og</strong><br />
da låget efterfølgende ”ryger af”, prøver konfliktløseren at kommandere parterne til fred – en<br />
løsning konfliktparten mener kun virker, når konfliktparterne selv vil. Vedkommende<br />
oplevede dernæst en faciliterende konfliktmægler <strong>og</strong> kommenterer det således:<br />
Det må jeg faktisk sige, det var befriende, det var det (…) vi fik hver især lov til at sige<br />
det vi ville, <strong>og</strong> så fik vi lov til hver især at gå for os selv, <strong>og</strong> så mødtes vi igen for at<br />
32
drøfte, hvad vi kunne blive enige om (…) Der syntes jeg, at vi landede fornuftigt, <strong>og</strong> jeg<br />
var sådan set tilfreds, da vi gik derfra.<br />
Denne oplevelse er til fordel for min arbejdshypotese.<br />
6.3 Interviewresultater – Medfører faciliterende mægling dynamik <strong>og</strong> fremdrift?<br />
Den ovenfor skildrede oplevelse af et konfliktforløb viser at faciliterende mægling kan løse<br />
op for en konflikt, frisætte parterne fra konfliktens spændinger, men kan den hjælpe<br />
konfliktparterne styrket ud af konflikten, dvs. kan dens anvendelse bevirke, at konflikten løses<br />
dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet, dvs. så der viser sig nye muligheder? Det mener jeg at kunne svare<br />
et forsigtigt ’Ja’ til ud fra interviewpersonernes svar.<br />
I første omgang synes den faciliterende mægling at være en virkelig god<br />
konfliktløsningsmodel, idet den synes at være et redskab, der kan løse konfliktknuden helt op.<br />
Således er der flere, der omtaler nødvendige elementer i en konfliktløsning, som netop den<br />
faciliterende mægling indeholder. En af konfliktløserne udtaler således:<br />
Hvis du kan nå derhen, hvor begge faktisk synes, at de har bidraget virkelig meget til det<br />
her win-win, så tror jeg på den. Men hvis der er en, der helt åbenbart bliver trynet i det<br />
her, så kan du godt skrive afskedsansøgningen med det samme. Han kan ikke eksistere så.<br />
Du kan ikke leve i et arbejdsforhold – selvfølgelig nok i en periode – men du kan ikke<br />
permanent gå på listesko <strong>og</strong> hele tiden kigge dig tilbage over skulderen.<br />
”Man skal passe på, at man ikke får dem [en af parterne eller begge] til at stå som taber.”<br />
En anden taler om, at et af målene er at få folk til at gå i dial<strong>og</strong>:<br />
Man spørger ind til, hvad handler det om, <strong>og</strong> hvad mener den ene part, hvad mener den<br />
anden part, <strong>og</strong> så efter fattig evne gå ind <strong>og</strong> stille n<strong>og</strong>le opklarende spørgsmål, for der<br />
sker jo <strong>og</strong>så det, at man får trængt hinanden op i en kr<strong>og</strong>, <strong>og</strong> man hører næsten det, som<br />
man forventer, den anden – som er et dumt svin – nok skal sige. Egentlig bare prøve på at<br />
få folk til at snakke sammen. Bløde op på fjendebillederne.<br />
Disse elementer bliver bedst sikret med den faciliterende mægling, idet den faciliterende<br />
mægling netop handler om kontakt <strong>og</strong> om at respektere det enkelte individ, der anses for at<br />
være ekspert på eget liv, <strong>og</strong> hvor det derfor er parterne i fællesskab, der skal komme med<br />
løsningen på konflikten, <strong>og</strong> hvor dial<strong>og</strong>, den gensidige respekt <strong>og</strong> afdækningen af parternes<br />
interesser <strong>og</strong> behov er de nødvendige midler hertil. Dette synes at være en sikker vej til at<br />
begge parter synes, at de har bidraget virkelig meget, at ingen bliver trynet eller står tilbage<br />
som taber, men at man netop gennem dial<strong>og</strong> ender i en win-win situation. En evaluerende<br />
konfliktløsning kan i modsætning hertil lettere komme til at ende med en win-lose situation,<br />
idet konfliktløseren kan komme til at lægge egen tolkning ned over parterne <strong>og</strong> se bort fra<br />
deres autonomi.<br />
Konfliktløseren, der kender til faciliterende mægling, lægger netop vægt på, at parternes<br />
ejerskab af konflikten <strong>og</strong> konfliktløsningsforslagene er vigtig for konfliktløsningens<br />
holdbarhed:<br />
Jeg kan jo sagtens sidde <strong>og</strong> sige: ”nu gør I sådan <strong>og</strong> sådan”, men det hjælper jo ikke en<br />
brik, hvis ikke de selv synes, at det er en god ide. De skal virkelig selv finde løsningen,<br />
det skal de altså.<br />
33
To andre elementer som denne konfliktløser fremhæver som vigtige, er fortrolighed <strong>og</strong> fælles<br />
spilleregler for kommunikation:<br />
Det er så <strong>og</strong>så vigtigt, at n<strong>og</strong>et af det, de <strong>og</strong>så får at vide, det er, at man i det her rum kan<br />
tale frit uden, at der bagefter er n<strong>og</strong>en, der går ud <strong>og</strong> plaprer ud om, at den <strong>og</strong> den sagde<br />
<strong>og</strong>så sådan.<br />
Vi startede med at aftale n<strong>og</strong>le kommunikationsregler, hvoraf n<strong>og</strong>et af det vigtigste er, at<br />
vi taler til <strong>og</strong> ikke om hinanden. (…) Og det er egentlig min erfaring, at det frelser. Hver<br />
især personligt skal de love at overholde disse regler.<br />
Det fortrolige rum <strong>og</strong> de klare fælles spilleregler er netop igen vigtige elementer i den<br />
faciliterende mæglingsmodel.<br />
Mæglingsmodellen synes at løse op selv med en utrænet konfliktløser. Således fortæller den<br />
facilitativ-kyndige konfliktløser:<br />
… jeg var inde <strong>og</strong> prøvede at gøre det faciliterende. Der havde jeg ikke lært n<strong>og</strong>et om det,<br />
men famlede mig lidt frem, men havde egentlig god erfaring med det <strong>og</strong> fik god respons<br />
på det bagefter.<br />
At den faciliterende mægling ikke kun er god til at løse konfliktknuden, men <strong>og</strong>så er<br />
fremadrettet, giver en af konfliktløserne udtryk for. Vedkommende fortæller således om en<br />
konflikt, hvor den faciliterende mægling afdækkede opståede myter parterne imellem, eller<br />
som vedkommende formulerer sig: ”der åbenbaredes n<strong>og</strong>le ting”. Det viste sig således, at den<br />
ene part forvekslede et skjult fysisk handicap hos den anden part med arr<strong>og</strong>ance. Begge parter<br />
var dybt overraskede over misforståelsen.<br />
Sådan n<strong>og</strong>le ting bliver så afdækket, <strong>og</strong> det kan være med til løse en del af konflikten. Og<br />
så handler det altså <strong>og</strong>så om, at nu skal vi ikke blive ved med at hænge i fortiden.<br />
Selvfølgelig skal vi lige ridse op, hvad konflikten skyldes, men alle de tusinde historier,<br />
som folk kan blive ved med fra nu af <strong>og</strong> så til nytårsaften om, at der gjorde han nu sådan,<br />
<strong>og</strong> der var den sådan, <strong>og</strong> der sagde de sådan, det gider vi ikke høre. Nu ser vi fremad, <strong>og</strong><br />
hvad gør vi så for at løse det, <strong>og</strong> hvad gør vi fremover. Det er det, jeg forstår ved det, du<br />
kalder faciliterende. (…) Den har jeg gode erfaringer med. Den metode har jeg tænkt mig<br />
at bruge, fordi det er det, der giver i længden. Ja, for du kan sagtens få dem til at give<br />
hinanden pænt hånden, når de går herfra <strong>og</strong> så går de lige ud <strong>og</strong> slås dagen efter igen.<br />
Hvis det skal holde i længden, så skal de altså være enige om at arbejde på det begge to.<br />
Direkte adspurgt om, der med den faciliterende metode åbner sig nye muligheder, svarer den<br />
facilitativkyndige mægler: ”Ja, det gør der”, men fortsætter så i en anden retning. Desværre<br />
var jeg ikke skarp nok til at komme tilbage til det oprindelige spørgsmål. Jeg kan se nu, at jeg<br />
skulle have spurgt mere ind til mit hovedspørgsmål, så jeg mere direkte havde fået testet min<br />
problemformulering, men jeg mener, som jeg begyndte dette afsnit med at sige, at jeg<br />
alligevel kan svare et forsigtigt ’Ja’ til min problemformulering.<br />
Alt i alt er baggrunden for det forsigtige Ja, at det som interviewpersonerne peger på af<br />
positive elementer i konfliktløsning, er elementer, som er at finde i den faciliterende<br />
konfliktmæglingsmodel. Afgørende er specielt at alle fem interviewpersoner lægger vægt på,<br />
at det er konfliktparterne selv, der skal finde frem til løsningen, hvilket korresponderer med<br />
34
Non-Models kernepunkt: konfliktparternes autonomi – et element, der ikke findes i nær<br />
samme grad i den evaluerende konfliktløsningsmodel.<br />
En af konfliktløserne giver mig d<strong>og</strong> direkte ret i, at jo mere vi kan få den faciliterende metode<br />
ind i Folkekirken, des bedre psykisk arbejdsmiljø vil vi kunne få. Vedkommende siger<br />
således:<br />
Det tror jeg er rigtig. Når du føler, at du er medarbejder på din egen hverdag. Det er n<strong>og</strong>et<br />
af det, der tæller, <strong>og</strong> jeg tror ikke mindst på kirkens område. Fordi hvis du går til de<br />
forskellige medarbejdere, så er der jo ingen af dem, der sidder med holdningen, at det her<br />
det er bare et 8-16 job. (…) Og det er da sandelig n<strong>og</strong>et af det væsentlige at gribe fat i, at<br />
de vil n<strong>og</strong>et.<br />
Her kommer konfliktløseren ind på at faciliterende mægling synes at være specielt vigtig i<br />
Folkekirken, fordi medarbejderne brænder for deres arbejde, dvs. ikke kan undgå at blive<br />
integreret i deres arbejde, hvorfor det er vigtigt at de har indflydelse. Har man et 8-16 job,<br />
hvor man kan gå hjem om eftermiddagen <strong>og</strong> lægge arbejdet fra sig, er det nok lettere at<br />
acceptere en ’retslig’ eller evaluerende konfliktløsning, hvor konfliktparternes autonomi har<br />
været begrænset.<br />
Dette støttes af en anden af de interviewede konfliktløsere, der siger:<br />
Man kan [som præst] ikke gemme sig i konflikten, den løber med en, dvs. at man bliver<br />
mindet om det hver gang man går ud af sin dør i sin præstegård. Hvorimod det er meget<br />
lettere på større arbejdspladser at gemme sig i en periode (…) <strong>og</strong> så tage hjem. Det kan<br />
præsten ikke på samme måde. Han trækker det med sig ind. Det er et vanskeligt job. Det<br />
er selvfølgelig vigtigt, at vi tager sådan n<strong>og</strong>le ting med ind, når vi drøfter boligforhold, at<br />
vi ikke isolerer det til et spørgsmål om husleje <strong>og</strong> uro i huset.<br />
Med mindre konflikten drejer sig om en afgrænsning af bemyndigelse, dvs. en ’retsafgørelse’,<br />
så synes den faciliterende at være den model, der bedst sikrer en holdbar <strong>og</strong> langsigtet<br />
løsning.<br />
6.4 Interviewresultater – Uddannelse <strong>og</strong> supervision<br />
Selvom den faciliterende model ikke er udbredt som konfliktløsningsmodel i Folkekirken, så<br />
kender præster alligevel til metoden eller dele af metoden, da de bruger den i<br />
sjælesorgsarbejdet. Efter at have fået forklaret, hvad den faciliterende metode går ud på,<br />
svarer en af interviewpersonerne således:<br />
Jeg har brugt det et par gange i sjælesorg, når to mennesker vil skilles. Der har jeg lavet<br />
den der: ”Nu hører vi den ene <strong>og</strong> så den anden”, <strong>og</strong> så skrive ned <strong>og</strong> se om de har n<strong>og</strong>le<br />
fælles punkter. Men der er man <strong>og</strong>så egentlig mere i den der mæglerrolle.<br />
En anden siger:<br />
Det ligger implicit i selve sjælesorgen (…) Det er jo så specielt i forhold til døden, <strong>og</strong> her<br />
er sjælesorg i vid udstrækning ikke, at jeg skal sidde <strong>og</strong> fortælle folk, hvad døden er, men<br />
at de skulle få – måske via mig, men <strong>og</strong>så via dem selv – et spr<strong>og</strong>, der kan rumme n<strong>og</strong>le<br />
af de erfaringer, som det giver, når ens liv bliver revet fuldstændig over.<br />
35
Vedkommende sætter den faciliterende metode ind i en teol<strong>og</strong>isk ramme, idet vedkommende<br />
siger:<br />
For mig består det altid i – med et lidt andet billede – det gælder generelt, det gælder<br />
sørme <strong>og</strong>så forkyndelsen – hvad er nåde – det er selvfølgelig mange ting – hvad er<br />
tilgivelse, tilgivelse er jo ikke at det gjorte gøres ugjort, for det kan det ikke gøres, <strong>og</strong> det<br />
kan efterlade n<strong>og</strong>le ar i et andet menneskes sind som det menneske heller aldrig<br />
n<strong>og</strong>ensinde kommer ud over, men det er at se n<strong>og</strong>le nye muligheder, nåden er, at man<br />
ikke lader sig standse af forurettelsen, svigtet <strong>og</strong> nederlagene <strong>og</strong> alt det der, men ser, at<br />
der er nye muligheder. Det er dem, Gud er god til at fremskaffe. Det synes jeg faktisk, at<br />
han er helt genial til.<br />
For mig at se kender alle præster til den faciliterende model fra sjælesorgen <strong>og</strong> den kan som<br />
ovenfor vist udtrykkes i en teol<strong>og</strong>isk ramme, men hvorfor bruger vi præster så stort set kun<br />
den evaluerende konfliktløsningsmodel i stedet for den faciliterende konfliktmægling (jf.<br />
resultaterne i kapitel 5), hvormed vi i højere grad kunne løse <strong>og</strong> forebygge langvarige <strong>og</strong><br />
hårdnakkede konflikter? Det skyldes nok som en af de interviewede svarer på dette<br />
spørgsmål: ”Det er vores kultur”, vi er ganske simpelt ikke trænet eller uddannet i det.<br />
Uddannelse synes at være en givtig vej til at ændre den evaluerende konfliktløsningskultur<br />
hen mod en faciliterende. Selvom den uddannede konfliktløser ovenfor udtalte at<br />
vedkommende havde succes med at bruge facilitative elementer før uddannelsen, så er der<br />
ingen tvivl om, at uddannelse forbedrede vedkommendes praksis. På spørgsmålet om det har<br />
ændret konfliktløserens praksis at få uddannelse i den faciliterende mægling, svarer<br />
vedkommende således:<br />
Ja, det har ændret min praksis. Til en stor fordel, afgjort.<br />
Denne konfliktløser oplevede uddannelsens kvalitet i en sådan grad, at vedkommende<br />
sammen med de øvrige kursister sørgede for selvfinansieret yderligere undervisning:<br />
Vi var faktisk så begejstrede for det, vi lærte, at vi besluttede selv at betale for en ekstra<br />
seance.<br />
På spørgsmålet om det ville være en fordel at klæde alle præster på til at være faciliterende<br />
konfliktmæglere, svarer mægleren:<br />
Ja, for hvis de var det, ville de ikke selv gå ind <strong>og</strong> være en del af konflikten, hver gang<br />
der var en graver <strong>og</strong> en organist, der skændtes. Så går de jo ind <strong>og</strong> tager parti for den ene,<br />
eller <strong>og</strong>så så skælder de ud på den anden eller sådan n<strong>og</strong>et, ikke. Hvis de havde lært det<br />
andet …<br />
Direkte adspurgt om det kunne være med til at løse problemerne med det psykiske<br />
arbejdsmiljø, hvis vi præster blev mere faciliterende, svarer mægleren:<br />
Det tror jeg afgjort, men de skal jo først <strong>og</strong> fremmet lære n<strong>og</strong>et – simpelt hen lære n<strong>og</strong>et,<br />
at de har en opgave. De kommer jo <strong>og</strong> tror, det hører jeg jo, ”Jamen, min opgave det er jo<br />
at forkynde, så kan menighedsrådet tage sig af det andet”. Nej, kære ven, du er medlem af<br />
menighedsrådet, I er fælles om det her. Nu bliver det heldigvis understreget i den nye<br />
menighedsrådslov, der kommer. Men mange præster har ikke forstået det, som jeg lærte<br />
fra da jeg var ung: at vi er begge dele, både embedsmanden <strong>og</strong> forkynderen. Vi er<br />
medlem af menighedsrådet, vi har ansvar for det hele. Vi er derfor <strong>og</strong>så arbejdsgivere for<br />
36
kirkebetjeningen <strong>og</strong> ikke bonkammerater med dem. Men jeg tror, at man kan få en bedre<br />
forståelse for konflikter <strong>og</strong> bliver bedre til at undgå, at de opstår, <strong>og</strong> hvis de er opstået –<br />
for det er ikke altid, at man er herre over at de opstår – så hvis man har lært n<strong>og</strong>le ting<br />
om, hvordan man formidler kontakten mellem mennesker, i sådan en situation så tror jeg<br />
meget kunne løses inden det blev til en stor konflikt.<br />
Der bliver altså her givet udtryk for at præster skal lære, at de har en todelt opgave: de skal<br />
både være forkyndere <strong>og</strong> embedsmænd, <strong>og</strong> som embedsmænd kan de være med til at sikre et<br />
godt arbejdsmiljø, hvis de får en bedre uddannelse i faciliterende konfliktmægling.<br />
En anden konfliktløser vægter kommunikationen højt i konfliktløsningen <strong>og</strong> mener derfor, at<br />
dette element skal indgå i præsters uddannelse:<br />
Der burde jo være n<strong>og</strong>et om de her ting, ikke på pastoralseminariet, men langt før.<br />
Allerede under det teol<strong>og</strong>iske studium skulle man jo diskutere kommunikation <strong>og</strong><br />
formidling <strong>og</strong> de vanskeligheder, de medfører. Det er jo det, vi skal: formidle<br />
kristendommen. De vanskeligheder, der kan komme ind, når man nu skal afstikke<br />
rammerne for, hvordan man nu kan formidle <strong>og</strong> kommunikere. Det er selvfølgelig <strong>og</strong>så et<br />
problem på de andre studier, men der er de langt længere fremme, der er vi sakket lidt<br />
agter ud (…) Det er vigtigt, at det kommer ind som en integreret del af uddannelsen, fordi<br />
vi har nu engang en tilbøjelighed til, at vi lader vores teol<strong>og</strong>i falde ned over andre<br />
mennesker. Vi vil spejle vores egen teol<strong>og</strong>iske skråsikkerhed hos de andre. (…) En af de<br />
bedste måder, at man kan forhindre det [skråsikkerheden] eller arbejde med det hos sig<br />
selv, det er med at indse det nådefulde i et begreb som mangfoldighed <strong>og</strong> se, at<br />
mangfoldighed ikke er en byrde, men en resurse – du kan n<strong>og</strong>et, jeg ikke kan, du kan<br />
snakke med n<strong>og</strong>le mennesker, som jeg ikke kan snakke med.<br />
Her peger konfliktløseren <strong>og</strong>så på vigtigheden af, at der findes flere sandheder, <strong>og</strong> at de er<br />
lige gyldige, <strong>og</strong> at man skal se det ikke som en byrde, men som en resurse, nøjagtig som den<br />
faciliterende mæglingsmodel anerkender dette.<br />
En af de andre konfliktløsere medgiver, at uddannelse vil kunne bevidstgøre de resurser <strong>og</strong> de<br />
positive kræfter, en god konfliktløsning kan være med til at frigøre:<br />
Ja, det er ikke utænkeligt, men det skal ske i fredstid, altså inden konflikten bryder ud, så<br />
man ved der er en resurse alligevel i det her, for i det øjeblik, at lokummet brænder, er der<br />
ingen, der kan se det – ikke før i bakspejlet – at vi vandt måske n<strong>og</strong>et ved det her. (…)<br />
Jeg tror, den obligatoriske efteruddannelse nok vil være udmærket, men på<br />
pastoralseminariet, der tror jeg, de har nok at se til inden for den begrænsede tid, der er.<br />
Men vedrørende den obligatoriske efteruddannelse, som jo køre med flere trin <strong>og</strong> lidt<br />
længere forløb, der har mange af de her præster, når de når frem i forløbet, så har de jo<br />
prøvet, at der er n<strong>og</strong>le ting, der ikke lige gik, som man havde forventet, at medarbejderne<br />
ikke lige gjorde, som man havde troet, de gjorde. Der tror jeg, man kunne nyde godt af<br />
den uddannelse.<br />
Denne konfliktløser peger altså på, at uddannelsen i at løse konflikter, skal ske uafhængigt af<br />
den konkrete konflikt <strong>og</strong> foreslår, at det bliver en del af præsternes obligatoriske<br />
efteruddannelse.<br />
En af de andre interviewede har i sin stilling primært haft fokus på de traditionelle områder<br />
for løn- <strong>og</strong> ansættelsesforhold, men mener at konfliktløsning <strong>og</strong>så er en vigtig del af dette,<br />
hvorfor vedkommende ville prioritere uddannelse desangående:<br />
37
[Mit job] er at kæmpe for at præster får så gode løn- <strong>og</strong> ansættelsesforhold så muligt.<br />
Men det er jo klart, at til godt ansættelsesforhold hører jo <strong>og</strong>så, at man helst skulle kunne<br />
passe sit arbejde uden at være omklamret <strong>og</strong> truet af konflikt, som gør ens arbejdsglæde<br />
mindre. (…) Hvis der kom et kursus (…) med emnet konfliktløsning med særlig henblik<br />
på forholdene her i Folkekirken, så vil der ikke være ret mange andre kurser, jeg hellere<br />
ville søge. Det er helt sikkert.<br />
Konfliktløserne mener således, at der er et reelt behov for uddannelse i konfliktløsning med<br />
vægt på den faciliterende mægling, men i hvor stort omfang <strong>og</strong> på hvilke institutioner, det må<br />
fremtiden vise.<br />
En yderligere mulighed for videreuddannelse kommer en af de interviewede ind på i<br />
forbindelse med mine spørgsmål angående supervision. Det viser sig, at ingen af de<br />
interviewede konfliktløsere har modtaget supervision. En af dem svarer:<br />
”Det har jeg slet ikke tænkt på (…) Mangler jeg n<strong>og</strong>le gode råd, så tropper jeg op der,<br />
hvor jeg synes, at jeg kan få dem. Og det kunne være Stiftet eller en kollega, hvor jeg<br />
ringer til vedkommende <strong>og</strong> spørger: ”Har du været ude for n<strong>og</strong>et lignende?” ”Ja, det har<br />
jeg!” ”Hvad gjorde du?” Der er jo ingen grund til at gå <strong>og</strong> putte med, at der er n<strong>og</strong>le ting,<br />
man ikke selv kan klare. N<strong>og</strong>et af det dummeste, det er altid at opfinde den dybe tallerken<br />
en gang til.”<br />
En anden sætter spørgsmålstegn ved supervision, <strong>og</strong> det er her den nye mulighed for<br />
videreuddannelse viser sig:<br />
”Nej, [jeg får] overhovedet ikke [supervision](…) Men jeg må <strong>og</strong>så sige, at jeg er ikke<br />
vældig tilhænger af det. Jeg ser jo vældig mange præster (…), der går til det, for det er<br />
mere <strong>og</strong> mere populært. Men jeg synes, at det er for meget med cases, der ender med, at<br />
de sidder i en gruppe med fem stykker, hvad ved jeg, <strong>og</strong> deler ud af ting, som de har<br />
tavshedspligt med. Jeg synes, at det opdrager dem til at plapre for meget, når de sådan<br />
bliver opdraget til at sidde <strong>og</strong> fortælle til en gruppe på fem, hvad der i sig selv ikke er<br />
lovligt, fordi præstens tavshedspligt er 100 %. Det er ikke en kollektiv tavshedspligt. Der<br />
er så mange, der hyler op om, at de har tavshedspligt. Vel har de ej. De må nemlig tale<br />
om det inden for deres faggruppe. Vi [præsterne] har det personligt. Men det er ikke bare<br />
det, det er ligesom om, at de bliver trænet i at formulere, at ”der havde jeg det sådan med<br />
den <strong>og</strong> den <strong>og</strong> vi gjorde sådan <strong>og</strong> sådan”. Så de ikke bare gør det i den gruppe, men de<br />
gør det udadtil hele tiden. Jeg er ikke helt sikker på, at jeg synes, at det er så god en ide.<br />
Jeg tror meget mere på personlig coaching.”<br />
Jeg kan følge denne holdning om at coaching kunne blive et stort gode i forhold til<br />
præstearbejdet <strong>og</strong> specielt i forhold til konfliktløsning, idet man her arbejder coach over for et<br />
enkelt individ, i stedet for den gruppe-supervision som generelt foregår i præste-regi, hvor én<br />
supervisor sidder sammen med 5-15 personer, der skal superviseres. Der er mange fordele ved<br />
gruppesupervision, men ved coaching undgår man i højere grad at blive ”trænet” i at bryde<br />
den absolutte tavshedspligt, der gælder for præster, <strong>og</strong> jeg tror, at man gennem coaching<br />
lettere vil kunne få hjælp til at finde frem til sin helt egen stil, få sat lys på sine stærke sider,<br />
styrke de svage <strong>og</strong> vokse som konfliktmægler.<br />
38
6.5 Interviewresultater – Gud med i mægling<br />
Det viser sig, at alle de interviewede konfliktløsere har et personligt gudsforhold, som de<br />
inddrager i deres konfliktløsning. Til spørgsmålet Har dit gudsforhold spillet en rolle i din<br />
forberedelse til en konfliktløsnings-situation <strong>og</strong> i selve situationen? svarer en af dem:<br />
Ja, i en absolut grad, <strong>og</strong> derfor vil jeg gerne sige, at det er faktisk nødvendigt engang<br />
imellem, når man sidder i konfliktsituationen, netop at blande teol<strong>og</strong>i <strong>og</strong> vor Herre ind.<br />
En anden udtaler:<br />
Måske ikke helt konkret, men jeg hører til typen, som beder meget, <strong>og</strong> når jeg er i<br />
situationen, så beder jeg om, at der må komme n<strong>og</strong>et godt ud af det her. Det er ikke<br />
sådan, at jeg siger ”Gad vide, hvad Paulus vil sige her”. Det er der ikke tale om.<br />
Intervieweren: Når du sidder i situationen, tænker du så, at du har Gud i ryggen, at du<br />
har lagt det over til ham?<br />
Nej, det må jeg nok sige, at det tror jeg ikke lige, at jeg sådan sidder <strong>og</strong> tænker på i den<br />
situation. N<strong>og</strong>le gange tænker man, at det kunne jo <strong>og</strong>så være, at han havde større ting at<br />
tage sig af end lige det.<br />
En tredje siger til spørgsmålet om Gudsforholdet spiller en rolle i konfliktløsningen:<br />
Ja, jeg taler med Gud om alt muligt. Helt konkret altså. Om at han vil være med mig i at<br />
jeg gør det rigtige, altså jeg skal selvfølgelig ikke give Gud løsningen på forhånd <strong>og</strong> sige<br />
”nu håber jeg, at det falder ud på den <strong>og</strong> den måde”.<br />
Intervieweren: Nej, så er det ikke faciliterende … {Latter}<br />
{Stor latter} Nej, det er det nemlig ikke. Men jeg har bønnen med som en del af min<br />
hverdag i det jeg gør, <strong>og</strong> det tror jeg hjælper på det, ellers så vil jeg jo heller ikke gøre<br />
det.”<br />
Den fjerde svarer således på spørgsmålet om Gudsforholdet spiller en rolle i<br />
konfliktløsningen:<br />
Jamen, det gør det da. For mit Gudsforhold, det er mig, det er ikke bare en søndagssag,<br />
det er mig <strong>og</strong>så om mandagen. Men om jeg sådan kan sætte specifikke betegnelser på …<br />
Det er jo ikke sådan, at jeg forbereder mig ved at holde bibeltime eller andagt, inden jeg<br />
skal ud på besøget, men jeg har da givetvis bedt for det her møde, der skulle være, så det<br />
måtte være til gavn. Og det er da <strong>og</strong>så det, der gør, at man betragter vedkommende, der<br />
sidder overfor, som en næste.<br />
Citaterne udtrykker alt i alt tre forskellige vinkler på det at have Gud med i mæglingen: 1. At<br />
drage det kristne budskab ind i konfliktløsningen som et redskab til hjælp for selve<br />
konfliktløsningen. 2. Bønnen som forberedelse, bøn om at Gud vil hjælpe konfliktløseren til<br />
at gøre det rigtige <strong>og</strong> bøn om at mødet må være til gavn. 3. At ens Gudsforhold gør at man<br />
bliver i stand til at betragte de konfliktende parter som ens næste.<br />
At betragte den, der sidder over for en som ens næste, korresponderer med Non-Models<br />
nøgleord: respekt <strong>og</strong> kontakt. Et andet vigtig element i Non-Model er at skabe et trygt rum at<br />
39
være i, <strong>og</strong> her synes bøn at være med til at gøre præster trygge, rustet til den<br />
konfliktløsningssituation, de skal til at ind i eller er i. Vi præster har således elementer til<br />
fælles med den faciliterende konfliktmægling (jf. <strong>og</strong>så sjælesorg), <strong>og</strong> uddannelse i denne<br />
mægling vil derfor ikke falde på hård klippegrund.<br />
6.6 Forsoning<br />
For at kunne redegøre for de næste interviewresultater, testresultaterne angående mit hvorfor,<br />
min hypotese om at den måde, præster er skolet på med tilgivelse <strong>og</strong> forsoning som de<br />
altafgørende nøgleord, faktisk gør os mere konfliktsky i stedet for konfliktløsende, finder jeg<br />
det frugtbart at give en kort redegørelse for begrebet almenmenneskelig forsoning, dvs.<br />
forsoning uafhængig af en religion. Denne redegørelse bygger på Vindeløvs artikel<br />
”Forsoning som alternativ til judiciel konfliktbehandling” 35 .<br />
Forsoning er en genoprettelse af den personlige relation <strong>og</strong> en genoprettelse af værdighed.<br />
Den kristne forsoning er ren nåde, en gave, som sætter os fri til at gå ud <strong>og</strong> bringe tingene på<br />
ret køl. Den almenmenneskelige forsoning kræver et stort forarbejde, idet den kræver mod til<br />
at synliggøre konflikten, det skete <strong>og</strong> den oplevede smerte. Det er vigtigt, at man ikke<br />
fortrænger eller glemmer hvad der er sket, <strong>og</strong> at smerten tages <strong>alvor</strong>lig <strong>og</strong> aldrig<br />
bagatelliseres. Da forsoning altså forudsætter, at man er i stand til at anerkende den andens<br />
smerte, kan forsoning kun opnås, hvis man besidder indlevelsesevne.<br />
At kommandere de konfliktende parter til forsoning er ikke muligt. Det kan kun ske, hvis<br />
begge parter frivilligt går ind i processen. Foruden frivillighed er det vigtigt, at parterne ser<br />
hinanden som ligeværdige mennesker, <strong>og</strong> at der er kontakt mellem parterne. Uden kontakten<br />
er der en stor risiko for dannelse af fjendebilleder parterne imellem i stedet for opnåelse af<br />
den nødvendige gensidige indlevelse. Den enkeltes indlevelsesevne er en forudsætning for, at<br />
det at kunne forsones kan opleves som ikke bare en mulighed, men en nødvendighed.<br />
For at forsoning kan finde sted, skal begge parter desuden kunne erkende deres egen <strong>og</strong> den<br />
andens skyld <strong>og</strong> være i stand til at tilgive <strong>og</strong> tage imod tilgivelse. Den enkelte skal vedstå sig<br />
sine ugerninger, hvilket indebærer, at man giver udtryk for, at det ikke skal ske igen. Den<br />
enkelte skal <strong>og</strong>så kunne give slip på sin vrede <strong>og</strong> afgive sin ret til hævn, hvilket netop bliver<br />
muligt, når den der har forbrudt sig, tager sin ugerning på sig. Begge parter skal ville ændre<br />
adfærd, hvilket ydermere kræver en stor ydmyghed.<br />
Ved en forsoning bliver parterne sat fri <strong>og</strong> nye muligheder <strong>og</strong> nyt liv tager form, som man fx<br />
så det i Sydafrika gennem Sandheds- <strong>og</strong> Forsoningskommissionen (TRC), der var ”unik, fordi<br />
den var et forsøg på at medtænke både gerningsmændenes <strong>og</strong> ofrenes reaktioner.<br />
Konstruktionen af TRC blev til efter en åben demokratisk debat <strong>og</strong> baseret på en<br />
overbevisning om, dels at parterne havde haft en fælles fortid <strong>og</strong> nu skulle opbygge en fælles<br />
fremtid, dels at de ville udslette hinanden, hvis ikke det lykkedes at lade denne overbevisning<br />
få fodfæste” 36 . Almenmenneskelig forsoning kræver altså en stor indsats fra begge parter,<br />
men det, man vinder, er en fælles fremtid med nye muligheder.<br />
35 Vibeke Vindeløv: ”Forsoning som alternativ til judiciel konfliktbehandling” i Retfærd nr. 93, 24. årgang 2001.<br />
36 Vibeke Vindeløv: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong> Økonomforbundets Forlag, Gylling 2004, s. 294-<br />
295.<br />
40
6.7 Interviewresultater – Spørgsmålet om præsters konfliktskyhed<br />
For at nærme mig spørgsmålet om præsters konfliktskyhed spurgte jeg en af<br />
interviewpersonerne om, hvorfor vi ikke går ind med hjælp tidligere i et konfliktforløb, inden<br />
konflikten går i hårdknude. Vedkommende svarer:<br />
Jeg tror, det hænger sammen med en almindelig menneskelig blufærdighed, men jeg tror<br />
<strong>og</strong>så, at det hænger sammen med en folkekirkelig tradition – altså den tradition, vi har,<br />
som hænger sammen med, at vi betragter præsten, ham eller hende, som en, der har et<br />
bestemt ejerskab til sit eget s<strong>og</strong>n.<br />
Disse to elementer, menneskelig blufærdighed <strong>og</strong> holdning om præstens ejerskab i forhold til<br />
sit s<strong>og</strong>n, er ikke uden betydning for konflikternes opståen <strong>og</strong> forløb, men for mig at se er det<br />
præsters konfliktskyhed, der er en af hovedårsagerne til, at konflikter går i hårdknude, <strong>og</strong><br />
dermed et dårligt arbejdsmiljø.<br />
Som præst kan der nemlig være en forventning hos mange i menigheden til én om, at præsten<br />
skal være en rollemodel for tilgivelse <strong>og</strong> forsoning. Har man disse forventninger, kan det<br />
virke meget overraskende på menigheden, hvis præsten er part i en <strong>alvor</strong>lig konflikt. Jeg<br />
spurgte mine <strong>fire</strong> konfliktløsere om det er deres indtryk, at der i givet fald ville kunne opstå et<br />
dilemma for præsten. De svarede:<br />
Jo, det er jo helt klart, at det er der. (Hvorefter interviewpersonen giver et konkret<br />
eksempel)<br />
Ja, i høj grad, ja i høj grad. Jeg kender til konflikter, der har været så hårde, at de var<br />
kommet i aviserne. Og der sker det jo ikke så sjældent, at der er folk i menigheden <strong>og</strong> i<br />
menighedsrådet, der siger: ”Vi kan altså ikke forstå, at et menneske kan stå på<br />
prædikestolen søndag efter søndag <strong>og</strong> tale om tilgivelse <strong>og</strong> forsoning, ikke mindst det<br />
sidste, <strong>og</strong> så er ude af stand til at forsone sig”, <strong>og</strong> så svarer jeg: ”Det kan jeg godt forstå,<br />
at I ikke kan forstå. Det kan jeg heller ikke”. Der må være en eller anden<br />
overensstemmelse mellem teol<strong>og</strong>ien <strong>og</strong> mennesket. Hvad der har lydt fra prædikestolen,<br />
er <strong>og</strong>så en prædiken til en selv. Man er nødt til at leve op til prædiken, ellers så får man<br />
n<strong>og</strong>le troværdighedsproblemer. Det er klart, at den menighed siger: ”jamen hvordan kan<br />
vi da stole på den præst”, for det gælder jo ikke bare prædikenmæssigt. Hvis der kommer<br />
et ægtepar, der er faret i totterne på hinanden <strong>og</strong> gerne vil snakke med præsten, <strong>og</strong> hvad<br />
de i øvrigt ved om den pågældende præst er, at han er et dumt svin overfor sin kone – det<br />
går jo ikke. Så det der med rollemodellen, det vil sige, at man skal være et med sit<br />
budskab. Det står <strong>og</strong>så i præsteløftet, at man skal være et godt eksempel. Det betyder<br />
ikke, at man skal være n<strong>og</strong>en helgen, overhovedet ikke, for det kan <strong>og</strong>så være en fordel at<br />
vise sine svage sider, sin usikkerhed <strong>og</strong> sin utilstrækkelighed, men det kan ikke nytte<br />
n<strong>og</strong>et, at man handler stik imod det, man selv siger. Det er der, man må skelne. Og det er<br />
faktisk et stort problem <strong>og</strong> det betyder <strong>og</strong>så, at når sådan n<strong>og</strong>et her, det virkelig kører, så<br />
er det ikke kun den pågældende præst <strong>og</strong> n<strong>og</strong>le nære samarbejdspartnere, der lider under<br />
det, så lider hele menigheden. Paulus har ret, når han siger, at når én legemsdel lider, så<br />
lider hele legemet. Og det kan tage år <strong>og</strong> dag at bygge et n<strong>og</strong>enlunde fornuftigt<br />
menighedsliv op igen efter mange år i mistænksomhed <strong>og</strong> mistillid. Jeg siger altid: Det<br />
tager 14 dage at smadre en menighed, det tager måske 4 år at bygge den op igen.<br />
Det tror jeg godt, der kunne. Det tror jeg virkelig godt, der kunne. Og man må da <strong>og</strong>så<br />
sådan overordnet set – det lyder måske for helligt, men altså – jeg synes, at det er<br />
beskæmmende, at vi har så mange konflikter. Altså ikke fordi – de kan godt løse op for<br />
n<strong>og</strong>et – men når det går i hårdknude, <strong>og</strong> vi næsten kommer til at udstille os selv som et<br />
41
eller andet, som er det modsatte af det, vi strengt taget skulle stå for, det synes jeg er<br />
uheldigt. Det er ikke, fordi vi skal være overmennesker. Men det må være svært at<br />
komme <strong>og</strong> have tillid til en præst, hvis man selv er i en konfliktsituation, hvis man ved, at<br />
vedkommende ligger i konflikt med alt <strong>og</strong> alle, der rører sig. Det bliver svært. (…) Jeg<br />
tror godt, det kan skade n<strong>og</strong>et, hvis man ved, der er mange konflikter. Det ved man jo<br />
<strong>og</strong>så fra de steder, hvor der er konflikt mellem præst <strong>og</strong> menighedsråd, hvor folk totalt<br />
mister tilliden til institutionen som sådan, fordi vi jo repræsenterer foretagendet på en<br />
eller anden måde. Det er jo ikke, fordi vi skal være anderledes eller bedre, men altså …<br />
Det, man siger, er, at ”præsten skal ikke være bedre end andre”. Det, jeg plejer at sige, er,<br />
”men der står sagomeleme ingen steder at han skal være værre.”<br />
Det er helt, helt klart, at sådan n<strong>og</strong>le forventninger er der i en menighed, <strong>og</strong> de kan ikke<br />
forstå det, når der er konflikt, <strong>og</strong> de vil uvægerligt <strong>og</strong>så derfor give præsten skylden, <strong>og</strong>så<br />
selvom det er andre, der har skylden. Og så mener de, at selvom der er det, så må præsten<br />
være mere tilgivende. I virkeligheden har man et ikke-protestantisk syn på præsten, et<br />
katolsk. Det har man altså. Fordi man ikke rigtig kan forstå, at præsten er et menneske,<br />
der fungerer i en hverdag, ligesom de selv gør. Der er en forventning, det er der, <strong>og</strong> jeg<br />
ved næsten ikke, hvad vi skal gøre ved det! (…) Menigheden falder fra, når præster er i<br />
kamp. (…) Mens konflikten står på, falder antallet af kirkegængere. (…) Der er n<strong>og</strong>le, der<br />
aldrig vender tilbage. Det er ikke godt for et s<strong>og</strong>n at have konflikt, det er det ikke. Man<br />
taber folk. (…) Det er helt reelt. Det er slemt, <strong>og</strong> det skal man holde sig for øje, <strong>og</strong>så selv<br />
om man ikke er konfliktsky. Derfor skal man vælge sine kampe med omhu. Der er så<br />
n<strong>og</strong>le kampe man ikke kan vælge, fordi man ikke selv har valgt dem. (…) Jeg tror, at det<br />
[at kirkegængerne falder fra] har n<strong>og</strong>et med at gøre, at de ikke synes, at budskabet er<br />
troværdigt. At når præsten selv er involveret i n<strong>og</strong>et, der ikke har at gøre med ”Du skal<br />
elske Herren din Gud! Og din næste som dig selv!”, jamen, så er budskabet ikke<br />
troværdigt, så kan vi ikke høre det af den præsts mund. Det tror jeg, men jeg tror <strong>og</strong>så –<br />
<strong>og</strong> det synes jeg, at jeg har oplevet meget i årenes løb – at folk der er vaklende i troen, at<br />
de er glade for, at præsten er en stedfortrædende troende – især ved begravelser – <strong>og</strong> det<br />
syn vakler <strong>og</strong>så. Det kom helt bag på mig, at man så meget er stedfortrædende troende.<br />
Og der bliver de <strong>og</strong>så rystet, <strong>og</strong> så finder de andre steder at gå, <strong>og</strong> det er frygteligt synd.<br />
De tre interviewpersoner, der ovenfor er citeret i længere citater, er enige om at når der ikke er<br />
overensstemmelse mellem det forkyndte budskab <strong>og</strong> præstens måde at leve sit liv på, sker der<br />
et troværdighedstab <strong>og</strong> menigheden mister tilliden til Folkekirken som institution, <strong>og</strong><br />
kirkegængere falder fra eller melder sig helt ud af Folkekirken. De er d<strong>og</strong> ikke enige om,<br />
hvorvidt man kan kræve denne overensstemmelse mellem præstens forkyndelse <strong>og</strong><br />
hans/hendes levede liv. Den første mener at et sådant krav er helt rimeligt. Den næste stiller<br />
det ikke som et krav til præster, men mener at det er uheldigt, hvis det ikke er tilfældet. Den<br />
sidste derimod mener, at det er en urealistisk forventning, der aldrig vil kunne opfyldes.<br />
Sidstnævnte opfattelse deles af den fjerde konfliktløser, der til spørgsmålet om Jesus er et<br />
forbillede for vedkommende, svarer:<br />
Ja, det er han, men han er heldigvis så <strong>og</strong>så mere, for det vil jeg aldrig kunne leve op til,<br />
men han er … Jeg kan ikke definere det nærmere, men det har da en betydning, min<br />
kristne tro <strong>og</strong> opdragelse <strong>og</strong> hvad der ellers ligger i det, det har betydning. N<strong>og</strong>et af det,<br />
jeg tror, er det væsentlige, det er, at de der er i konflikt er fuld af smerte, <strong>og</strong> det bliver<br />
man nødt til at prøve at sætte sig ind i – ikke at man kan tage det på sig [som Jesus] –<br />
men at prøve at få en forståelse for det. Det er da forudsætningen for at man overhovedet<br />
kan få dem [konfliktparterne] ført sammen, fordi det er de to, der påfører hinanden<br />
smerte.<br />
42
Denne opfattelse deler jeg fuldt <strong>og</strong> helt. Det er som med Nordstjernen <strong>og</strong> skibene på havet.<br />
Skibene bruger Nordstjernen som ledestjerne, en, de navigerer på havet efter, men ingen<br />
finder på at ville sejle op til Nordstjernen. At kræve at vi præster skal være et med vores<br />
kristne forkyndelse, er at lægge et ubærligt krav ned over os. Vi kan ikke som Jesus praktisere<br />
den kristne forsoning, der kommer af ren nåde. Den forsoning, vi som mennesker kan bidrage<br />
til, er den almenmenneskelige forsoning, som der skal arbejdes på, <strong>og</strong> som man ikke får<br />
udelukkende af nåde (jf. afsnit 6.6). Det er en forsoning, som vi må have uddannelse i for at<br />
kunne praktisere.<br />
Dét, en vordende præst lærer under sit mangeårige universitetsstudium, er teoretisk,<br />
akademisk at forholde sig til kirkehistorien, den kristne d<strong>og</strong>matik <strong>og</strong> de etiske aspekter i den<br />
kristne tro, at læse <strong>og</strong> fortolke Det gamle testamente ud fra den hebraiske grundtekst <strong>og</strong> Det<br />
nye testamente ud fra den græske grundtekst. Det halve år på pastoralseminariet lærte jeg om<br />
det, der skal til for at gennemføre en gudstjeneste, at gebærde mig i det kirkelige landskab,<br />
med henblik på at føre samtaler <strong>og</strong> udøve sjælesorg, konfirmandundervisning m.m. Foruden<br />
en kort praktik <strong>og</strong> mindre praktiske øvelser handlede det om en teoretisk tilgang til den<br />
praktiske præstegerning. Kræves det, at vi præster i højere grad skal blive i stand til at kunne<br />
håndtere konflikter, så vi ikke lider et troværdighedstab, så må det med ind i uddannelsen.<br />
Det, der kræves, må svare til det, der uddannes til.<br />
Efter at have fået et bekræftende svar på spørgsmålet om muligheden af præstens dilemma,<br />
spurgte jeg videre, om dette dilemma kan være med til at gøre os præster konfliktsky?<br />
Interviewpersonerne svarede:<br />
Det kan det da meget nemt, det kan det da meget nemt.<br />
Det tror jeg. Det kunne jeg godt forestille mig, netop fordi man jo nødigt vil støde n<strong>og</strong>en,<br />
selvom man godt nok engang imellem går <strong>og</strong> tænker {Kværker en med hænderne}. Det<br />
står du ikke ude i s<strong>og</strong>net <strong>og</strong> gør eller kommer med en omtale af vedkommende, <strong>og</strong> derfor<br />
vil du meget let få et skær af at være veg <strong>og</strong> lidt forsigtig <strong>og</strong> sådan n<strong>og</strong>et, men det er man<br />
jo i kraft af sit arbejde netop ved, at jeg er både præst for A, som jeg synes er et pragtfuldt<br />
menneske, <strong>og</strong> for B, som jeg overhovedet ikke kan finde n<strong>og</strong>et som helst godt ved. Jeg er<br />
præst for dem begge to, det skal jeg jo være. Jeg tror, du har fat i n<strong>og</strong>et der, der kan let<br />
blive en kim til n<strong>og</strong>le konflikter. Også at præstens frustration slår ud på et tidspunkt, fordi<br />
man har ikke rigtig n<strong>og</strong>en at snakke med. Og det har vi alle sammen brug for. (…) Jeg<br />
tror, at mange af os har gået i flinkeskolen <strong>og</strong> er måske netop for fokuseret på, hvad folk<br />
tænker om os, <strong>og</strong> hvad de mener om os.<br />
Det kan det givetvis, for selvfølgelig er vi præster jo ikke dumme, vi kender jo godt<br />
konsekvensen [troværdighedstabet <strong>og</strong> menighedens flugt]. Så det kan godt betyde, at man<br />
skjuler det, at man lukker sig inde med det. Man lukker sig inde med sin vrede <strong>og</strong> sin<br />
indignation over menighedsrådet, for selvfølgelig ved de det godt. Og det er jo så heller<br />
ikke meningen. Meningen er jo, at man skal sige, at man synes, at her er det galt.<br />
Begynde med at sige det til den, man har problemer med, gå hen <strong>og</strong> forlige sig med sin<br />
broder. Men hvis det er mere omfattende, så inddrage de myndigheder, som de parter,<br />
som er indblandet, kan henholde sig til. Men det skal så siges, at når det virkelig kører, så<br />
mister folk jo altså <strong>og</strong>så realitetssansen, <strong>og</strong> så er en præst flintrende ligeglad med, om det<br />
skader alt <strong>og</strong> alle.<br />
Jeg tror, det kommer an på, hvilket kirkeligt landskab man kommer fra. Jeg tror, hvis man<br />
kommer fra et kirkeligt landskab til højre for midten, hvor præsten har været den der<br />
rollemodel, som det jo er i sådanne n<strong>og</strong>le kirkelige samfund, så tror jeg, man bliver mere<br />
43
konfliktsky – så er det en skam – <strong>og</strong> så trækker vi os hellere. Det har jeg set eksempler<br />
på. Hvorimod der er andre landskaber, der ser det som en kvalitet at kæmpe altid.”<br />
Jeg kan ikke udelukke, at den sidst citerede interviewperson har ret, men jeg tror mere, som<br />
de tre øvrige er inde på, at det handler om, at fordi vi præster selv et eller andet sted mener, at<br />
vi skal leve op til vores forkyndelse <strong>og</strong> den kristne forsoning, at vi jo skal være en lige god<br />
præst over for alle, både dem, vi kan lide, <strong>og</strong> dem, vi ikke kan lide, så skyer vi den mulige<br />
konflikt <strong>og</strong> lukker os inde i indignation <strong>og</strong> vrede i stedet for at være konfliktløsende ved at<br />
tage hånd om problemerne, <strong>og</strong> så ender det med at konflikterne vokser sig større, ”låget ryger<br />
af”, <strong>og</strong> et af resultaterne er et dårligt psykisk arbejdsmiljø.<br />
Det er for præster, som for alle andre mennesker, at ingen kan lide at være i konflikt, det<br />
efterlader én med en følelse af utilstrækkelighed <strong>og</strong> dræner ens selvværdsfølelse <strong>og</strong> følelsen<br />
af værdighed <strong>og</strong> selvrespekt. Det er ubehageligt for alle mennesker at være i konflikt, når det<br />
er en konflikt, der går i hårdknude, det tror jeg er en fællesmenneskelig erfaring. Heroveni<br />
lægges der så et mere eller mindre indirekte krav til præster om at være ét med den kristne<br />
forkyndelse, hvilket er ønskeligt <strong>og</strong> man må arbejde på det, men det er aldrig mulig. Jo mere<br />
vi ser det i øjnene, desto mere vil vores konfliktskyhed mindskes.<br />
44
7. TERJE TORKELSEN: PÅ LIVET LØS<br />
Den norske teol<strong>og</strong> <strong>og</strong> præst, senere lærer ved Høgskolen i Stavanger, Terje Torkelsen, har<br />
skrevet en doktordisputats med titlen På livet løs. En praktisk-teol<strong>og</strong>isk studie av kirkelige<br />
medarbeideres erfaringer fra helsefarlige personalkonflikter i Den norske kirke. 37 Jeg vil se<br />
på tre af hans konklusioner, dels angående de problemer, den kristne baggrund kan medføre i<br />
forhold til konflikters opståen (det jeg kalder præsters konfliktskyhed <strong>og</strong> som Torkelsen<br />
kalder konfliktangst 38 ), dels farerne ved at indblande det kristne budskab i<br />
konflikthåndteringen, <strong>og</strong> dels umuligheden af at bruge faciliterende konfliktmægling, når<br />
konflikten præges af, hvad Torkelsen kalder ”en patol<strong>og</strong>isk dynamik”.<br />
For Torkelsen er det i forhold til konflikthåndtering vigtig at holde sig for øje, at kirken er en<br />
organisme <strong>og</strong> en organisation. Han skriver:<br />
Kirken er først <strong>og</strong> fremmest en organisme; et fællesskab af troende mennesker samlet om<br />
Ordet <strong>og</strong> Bordet. 39<br />
Den kontekst, vi som præster, kirkeligt ansatte <strong>og</strong> menighed lever i, er et<br />
menighedsfællesskab af troende kristne. Den kristne Gud, der er centrum <strong>og</strong> centrifugalkraft i<br />
vores mellemmenneskelige fællesskab, er den treenige Gud, der udgør et åndeligt fællesskab<br />
af Faderen, Sønnen <strong>og</strong> Helligånden. Og denne fortættede/sammensmeltede<br />
enhedsfællesskabstanke, som kommer til udtryk her, bliver overført til<br />
menighedsfællesskabet. Det er ud fra denne referenceramme, dette bagtæppe, at vi skal forstå<br />
de kirkelige konflikter.<br />
Torkelsen mener, at denne menighedsfællesskabstanke kan medføre en usund stræben efter<br />
harmoni. For meget puttes ind under gulvtæppet, i stedet for at man tager fat på problemerne.<br />
Dette har sine rødder i ønsket om at være positiv <strong>og</strong> forstå alt ud fra den bedste mening.<br />
Enhver præst er bange for at påføre kirken et dårligt ry eller være medvirkende årsag til at<br />
folks gudsbillede krakelerer. Torkelsen skriver således:<br />
Kulturelt oplever de, at der eksisterer normer i det kirkelige fællesskab, som virker<br />
idylliserende <strong>og</strong> undertrykkende i forhold til konflikter. 40<br />
Disse faktorer er med til at give næring til konfliktskyheden. Og det, der kommer ud af denne<br />
konfliktskyhed, er, at der lægges låg på de vanskelige konflikter, hvilket ofte gør at konflikten<br />
eskalerer (jf. dette speciales kapitel 6). Torkelsens studie støtter således min hypotese om<br />
præsters konfliktskyhed.<br />
Når man håndterer en konflikt skal man ifølge Torkelsen passe på med at åndeliggøre<br />
konflikten, dvs. ”at konflikten må løses med åndelige virkemidler: Gennem styrkelse af det<br />
kristne fællesskab <strong>og</strong> ved at fokusere på tilgivelse <strong>og</strong> forsoning skal de sammen forsøge at<br />
løse problemerne” 41 , hvilket ikke opleves af parterne som forløsende, men snarere som<br />
37 Terje Torkelsen: På livet løs. En praktisk-teol<strong>og</strong>isk studie av kirkelige medarbeideres erfaringer fra<br />
helsefarlige personalkonflikter i Den norske kirke, Tapir Akademisk Forlag, Trondheim 2003.<br />
38 Ibid. s. 83.<br />
39 Ibid. s. 44.<br />
40 Ibid. s. 131.<br />
41 Ibid. s. 84.<br />
45
truende, idet de oplever, ”at bibelen bruges som et våben mod dem, <strong>og</strong> at tilgivelse bliver et<br />
krav om en gang for alle at blive færdig med det, der er sket”. 42<br />
Hvis en sådan åndeliggørelse af konflikten ikke fører til en løsning af konflikten, opleves<br />
konflikten endnu mere truende, hvilket får store skadelige følgevirkninger for såvel de<br />
implicerede som for det kirkelige miljø. Dette står i modsætning til en af de interviewede<br />
konfliktløseres oplevelser, der jf. første citat i afsnit 6.5 udtaler, at det n<strong>og</strong>le gange er<br />
nødvendigt at ”blande teol<strong>og</strong>i <strong>og</strong> vor Herre ind”. Jeg har selv engang brugt at åndeliggøre<br />
eller kristeliggøre konfliktløsningen med den opstandne Jesu ord ”Fred være med jer”. Mit<br />
argument var til mig <strong>og</strong> n<strong>og</strong>le menighedsrådmedlemmer, at ”Forskellen på at sidde i<br />
Vandværksforeningens bestyrelse <strong>og</strong> så et menighedsråd er, at vi er samlet om den opstandne<br />
Kristus, <strong>og</strong> det første han sagde til sine elleve disciple var ”Fred være med jer”. Kan vi ikke<br />
løse dette i fred <strong>og</strong> fordragelighed, så skal jeg tage min afsked som præst <strong>og</strong> I skal trække jer<br />
som menighedsrådsmedlemmer”. Faktisk virkede denne tilgang i dette tilfælde, sandsynligvis<br />
fordi konflikten ikke var eskaleret, men Torkelsens studie fortæller utvetydigt, at det er en<br />
farlig vej at benytte.<br />
Det sidste, jeg vil se på fra Torkelsens disputats, er hans behandling af en bestemt type<br />
konflikter, hvor faciliterende mægling ikke blot er uegnet, som i de tilfælde Vindeløv angiver<br />
(se afsnit 4.1), men er decideret skadelig. Torkelsen mener som udgangspunkt, at faciliterende<br />
konfliktmægling ”må være førstevalget i mødet med enhver konflikt,” 43 men viser det sig, at<br />
parterne ikke har et lige magtforhold, dvs. at det ikke er en symmetrisk konflikt, men at der<br />
derimod er tale om ulige magtforhold, dvs. en asymmetrisk konflikt, er det vigtigt, at man<br />
ikke benytter denne type mægling. Det er nemlig kun i en symmetrisk konflikt, at dial<strong>og</strong> er en<br />
mulighed, <strong>og</strong> at parterne gennem dial<strong>og</strong>en får mulighed for at nå hinanden.<br />
I de konflikter, Torkelsen har undersøgt, var der tale om en ulige magtbalance, et<br />
asymmetrisk forhold, <strong>og</strong> de var kendetegnet ved, hvad Torkelsen kalder, en patol<strong>og</strong>isk<br />
dynamik. 44 Han sammenligner den ”svage” part i en asymmetrisk konflikt med seksuelt<br />
misbrugte:<br />
Også informanterne [de svage parter] udsættes for en nedbrydende adfærd, som de ikke<br />
magter at kontrollere eller forsvare sig imod. Den spiser sig ind i kernen af deres<br />
personlighed <strong>og</strong> magter at forvrænge deres selvforståelse <strong>og</strong> deres virkelighedsopfattelse.<br />
(…) Denne proces har et tvangspræg <strong>og</strong> er derfor ikke selvvalgt. Informanterne<br />
invaderes, ved at krænkeren tilriver sig definitionsmagt i deres liv. 45<br />
At det er meget <strong>alvor</strong>lige <strong>og</strong> stærke kræfter, der her er på spil, ses af, at Torkelsen<br />
sammenligner dynamikkerne med de dynamikker, der er på spil i forhold til folk, der har<br />
pådraget sig Post Traumatic Stress Disorder syndrom. Det er samme stærke kræfter som er på<br />
spil, når incest finder sted, <strong>og</strong> som var tilstede ved holocaust. Fællestræk for de magtsvage i<br />
sådanne konflikter er, at de oplever, at den magtstærke udøver kontrol over dem, udviser<br />
”omsorg” for dem, men forstået på den måde, at det er for egen vindings skyld, at ”omsorgen”<br />
gives. De bliver mistænkeliggjort, nedvurderet <strong>og</strong> bagtalt. Samtidig kræver den stærke part<br />
absolut loyalitet <strong>og</strong> påstår, at de andre arbejdskollegaer laver alliancer mod ham. Alt dette<br />
42 Ibid. s. 131.<br />
43 Ibid. s. 269.<br />
44 Ibid. s. 225.<br />
45 Ibid. s. 225-226.<br />
46
oplever de magtsvage som mangel på empati. Desuden er den stærke parts adfærd<br />
uforudsigelig, hvilket gør de svage parter utrygge.<br />
I sin karakteristik af de magtstærke personer skriver Torkelsen:<br />
… ofte har de frit spillerum i kristen sammenhæng. De misbruger den overbærenhed <strong>og</strong><br />
tålmodighed, de møder. Vi bliver ofte handlingslammet i mødet med sådanne [personer],<br />
dels fordi de skaber angst i os, dels fordi mange kæmper med et fromhedsideal som i<br />
ringe grad giver plads til myndighed. Respekt for disse mennesker må ikke være<br />
ensbetydende med eftergivenhed, men vilje til at sætte grænser, som værner dem selv <strong>og</strong><br />
andre mod den ødelæggelse, de skaber. 46<br />
Resultatet af en patol<strong>og</strong>isk dynamik er, at det kirkelige miljø svækkes, lukkes ned, folk<br />
sygemelder sig, rejser eller bliver afskediget. Heraf følger en stor nedgang i antallet af<br />
kirkegængere <strong>og</strong> nedgang i deltagelse i de kirkelige aktiviteter, hvilket <strong>og</strong>så synes at være<br />
tilfældet med Folkekirken jf. afsnit 6.7. Dette faktum synes d<strong>og</strong> ikke at påvirke den kirkelige<br />
institution i Norge i udpræget grad, dvs. der bliver ikke gjort n<strong>og</strong>et ved problemerne, fordi<br />
kirkens bureaukratiske opbygning giver mulighed for, at den personaleansvarlige kan se hen<br />
over konflikten <strong>og</strong> undlade at handle. Torkelsen kalder det ”ansvarspulverisering” 47 .<br />
Er det den patol<strong>og</strong>iske dynamik, der er på spil, er en faciliterende konfliktmægling ikke blot<br />
umulig, men vil gøre ondt værre, for som Torkelsen skriver:<br />
Et møde mellem parterne i en asymmetrisk konflikt, vil få karakter af en konfrontation,<br />
som den part, der er underlegen i forhold til magt, nødvendigvis må tabe. Det ulige<br />
magtforhold fjerner grundlaget for en konstruktiv dial<strong>og</strong>. Det vil derimod være en fare for<br />
en vedvarende krænkelse. En tredje person kan ikke forholde sig neutral som i en<br />
symmetrisk konflikt. Han eller hun må vælge side <strong>og</strong> beskytte den ”svage” part <strong>og</strong> aktivt<br />
arbejde for at ændre dominansforholdet. Stikord for håndtering af en asymmetrisk<br />
konflikt er at skabe tilstrækkelig afstand mellem parterne. Nærhed fungerer destruktivt,<br />
fordi det gør fortsat krænkelse mulig. Kun gennem afstand <strong>og</strong> grænsesætning kan den<br />
”svage” part beskyttes. 48<br />
De teorier som Terje Torkelsen finder anvendelige i konflikter med patol<strong>og</strong>iske dynamikker<br />
er traume-teorier, teorier om mobning i arbejdslivet <strong>og</strong> teorier fra det tværfaglige<br />
forskningsfelt viktimol<strong>og</strong>i . Det er med andre ord den evaluerende konfliktløsning, der må<br />
anvendes her.<br />
46 Ibid. s. 316.<br />
47 Ibid. s. 45.<br />
48 Ibid. s. 272.<br />
47
8. KONKLUSION<br />
Min problemformulering er: Kan anvendelsen af en faciliterende mæglingsmodel bevirke, at<br />
konflikter i Folkekirken, som mindst én præst er involveret i, løses dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet?<br />
<strong>og</strong> som argumenteret for i kapitel 6, mener jeg, at kunne svare et forsigtigt ’Ja’, fordi de<br />
elementer i konflikthåndtering som interviewpersonerne peger på som positive <strong>og</strong> fremmende<br />
for at finde en løsning netop er elementer, som er at finde i den faciliterende konfliktmæglingsmodel.<br />
Desuden fremgår det af interviewene at denne mæglingsmodel er speciel vigtig i<br />
Folkekirken, fordi den i absolut grad bygger på parternes autonomi, hvilket er vigtigt for<br />
ansatte i Folkekirken, der ikke som de fleste andre mennesker for en stund kan komme ud af<br />
en igangværende konflikt ved at lægge arbejdet bag sig <strong>og</strong> tage hjem i privaten.<br />
Der er derfor et stort behov for at få den faciliterende mæglingsmodel implementeret i den<br />
danske Folkekirke. Man bør begynde på universitetet <strong>og</strong> fortsætte på pastoralseminariet,<br />
præsternes obligatoriske efteruddannelse, provsternes obligatoriske før-uddannelse <strong>og</strong> inden<br />
for hele det frivillige efteruddannelsesområde for præster.<br />
Samtidig er det klart for mig, som det fremgår af afsnit 3.4 <strong>og</strong> kapitel 7, at den faciliterende<br />
konfliktmægling ikke kan stå alene, når det drejer sig om at løse konflikter i Folkekirken.<br />
Visse konflikter løses bedst ved hjælp af den evaluerende konfliktløsningsmodel, nemlig når<br />
personerne nægter at påtage sig ejerskabet af konflikten, eller når den ene har overtaget hele<br />
ejerskabet. Andre igen kan kun løses ved hjælp af ’retsafgørelser’, hvor parterne bliver belært<br />
om deres rettigheder <strong>og</strong> pligter.<br />
Konflikthåndtering i Folkekirken er derfor som en trehjulet elbil: Ligesom alle tre hjul er<br />
nødvendige for at bilen kan køre, behøver konflikthåndteringen tre hjul i form af ’retslige’<br />
afgørelser, evaluerende konfliktløsning <strong>og</strong> faciliterende konfliktmægling. På nuværende<br />
tidspunkt har vi kun etableret baghjulene, nemlig den ’retslige’ afgørelse <strong>og</strong> den evaluerende<br />
konfliktløsning, der begge tilhører det samme paradigme, det traditionelle, de to hjul roterer<br />
om den samme hjulaksel. Vi mangler at få påsat det tredje hjul, forhjulet, for at elbilen kan<br />
køre, dvs. vi mangler at få etableret den faciliterende mægling, som tilhører det andet<br />
paradigme, det nye paradigme. Vi har ansatser til dette forhjul, men vi har endnu ikke et<br />
færdigt hjul at påsætte.<br />
Og her mener jeg, at det er vigtigt, at man som 3.-person ikke sammenblander den<br />
faciliterende konfliktmægling med den evaluerende konfliktløsning, såvel som de ’retslige’<br />
afgørelser, netop fordi de tilhører to forskellige paradigmer <strong>og</strong> dermed arbejder i to forskellige<br />
konflikthåndteringsrum, jf. billedet med det åndelige barn <strong>og</strong> min udvidelse af dette billede<br />
med konfliktmægleren hhv. konfliktløseren som barnets jordemoder hhv. sagsbehandler (se<br />
afsnit 3.2).<br />
Tilbage til billedet med elbilen vil det for mig at se gavne konflikthåndteringen <strong>og</strong> dermed det<br />
psykiske arbejdsmiljø i Folkekirken, hvis netop den faciliterende mægling bliver forhjulet i<br />
elbilen, dvs. den, der angiver kørselsretningen. Det skal forstås på den måde, at det først <strong>og</strong><br />
fremmest er den faciliterende mægling <strong>og</strong> de værdier, der hører til dens forståelsesramme (det<br />
nye paradigme), der bliver det dominerende i Folkekirken. Et problem er nemlig for mig at se,<br />
at vi i Folkekirken primært tænker ud fra det traditionelle paradigme, hvorfor den primære<br />
løsningsmetode er den evaluerende. Hvis vi lærte at tænke på konflikter <strong>og</strong> behandle<br />
konflikter ud fra det nye paradigme, ville vi ikke blive så skræmt af konflikter <strong>og</strong> ville bedre<br />
kunne tage hånd om dem, fordi jeg som Torkelsen mener, at denne type håndtering bør være<br />
48
førstevalget i mødet med enhver konflikt, idet de fleste konflikter faktisk egner sig til denne<br />
type håndtering.<br />
Skal vi indoptage den faciliterende mægling, er der d<strong>og</strong> ingen tvivl om, at vi må skoles i den.<br />
Hvis vi får denne uddannelse, vil vi ikke blot blive bedre til at løse konflikter <strong>og</strong> dermed<br />
bedre arbejdsmiljøet, vi ville som præster <strong>og</strong>så i flere konfliktpotentielle situationer kunne<br />
leve i tilsyneladende overensstemmelse med vores forkyndelse, <strong>og</strong> dermed undgå dilemmaet<br />
mellem at prædike forsoning <strong>og</strong> tilgivelse <strong>og</strong> selv være i konflikt. Faciliterende mægling<br />
synes altså ikke kun at være et svar på mit hvordan (hvordan konfliktkræfterne kan bruges i<br />
en gensidig lærerig proces for de involverede <strong>og</strong> deres omgivelser, så man kan undgå et<br />
dårligt arbejdsmiljø), men kan <strong>og</strong>så afhjælpe mit hvorfor (min hypotese om, at den måde,<br />
præster er skolet på med tilgivelse <strong>og</strong> forsoning som de altafgørende nøgleord, faktisk gør os<br />
mere konfliktsky i stedet for konfliktløsende).<br />
En anden farbar vej til at afhjælpe mit hvorfor, dvs. undgå præstens dilemma, er som<br />
konkluderet i afsnit 6.7, at vi præster aldrig kan blive et med vores budskab (den kristne<br />
forsoning), men som alle andre mennesker kun kan arbejde for <strong>og</strong> opnå den almenmenneskelige<br />
forsoning i forhold til vores medmennesker. En sådan indsigt vil igen virke tilbage på mit<br />
hvordan, idet vi præster i så fald i højere grad vil turde se <strong>og</strong> tage hånd om konflikter.<br />
Under arbejdet med specialet er det blevet klart for mig, at vi i Folkekirken mangler<br />
refleksion over vores konflikthåndtering, vi mangler bevidstgørelse <strong>og</strong> uddannelse. Vi kan,<br />
som de kvalitative interviews viser, lidt af hvert, <strong>og</strong> vi blander det i en samlet pulje, hvilket<br />
som nævnt ikke er hensigtsmæssigt, men derimod kan være med til at optrappe konflikten.<br />
Det er vigtigt, at man kan skelne mellem den evaluerende konfliktløsning <strong>og</strong> den faciliterende<br />
konfliktmægling, <strong>og</strong> kan vurdere i hvilke tilfælde man skal gøre brug af den ene eller den<br />
anden. Som Terje Torkelsen viser i sin doktordisputats, har visse konflikter stærke<br />
traumatiserende kræfter, fx når den ene part har taget hele ejerskabet af konflikten <strong>og</strong> har<br />
overtaget den andens identitet, hvorfor anvendelsen af en faciliterende mægling vil gøre ondt<br />
værre (jf. kapitel 7). Her er man nødt til at gå ind <strong>og</strong> sætte grænser. Vi har brug for<br />
uddannelse til at erhverve en konfliktværktøjskasse <strong>og</strong> til at vide, hvornår vi skal gøre brug af<br />
de forskellige værktøjer.<br />
Kovach <strong>og</strong> Love skriver om en konflikts muligheder <strong>og</strong> farer: ”Den intense energi <strong>og</strong> følelse,<br />
der er i en konfliktsituation, kan enten gøre stor skade eller frembringe kreative forandringer<br />
<strong>og</strong> omstruktureringer.” 49 Efter to års studier <strong>og</strong> endt specialeskrivning mener jeg at kunne<br />
konkludere, at det netop er den faciliterende konfliktmægling, såfremt den kan finde sin<br />
anvendelse i den konkrete konfliktsituation, der er den metode, der giver de bedste<br />
muligheder for frembringelse af kreative forandringer, dvs. for at konflikten bliver løst<br />
dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet, sådan som jeg definerede disse begreber i indledningen. Det<br />
vigtige er at kunne se <strong>og</strong> anerkende både konfliktens iboende mulighed <strong>og</strong> dens iboende fare,<br />
dvs. at have øje for både <strong>konfliktkræfternes</strong> <strong>kreativitet</strong> <strong>og</strong> <strong>konfliktkræfternes</strong> <strong>alvor</strong>.<br />
49 Kimberlee K. Kovach & Lela P. Love: ”Mapping Mediation: The Risks of Riskins Grid” fra Harvard<br />
Negotiation Law Review, Vol 3, Spring 1998, s.103.<br />
49
9. ANVENDT LITTERATUR<br />
Cissna, Kenneth N. & Anderson, Rob: “Communication and the Ground of Dial<strong>og</strong>ue” i The<br />
Reach of Dial<strong>og</strong>ue af Anderson, Cissna <strong>og</strong> Arnett, Hampton Press, inc., Cresskill, NJ 1994.<br />
Kovach, Kimberlee K. & Love, Lela P.: ”Mapping Mediation: The Risks of Riskins Grid” fra<br />
Harvard Negotiation Law Review, Vol 3, Spring 1998.<br />
Kristiansen, Marianne & Bloch-Poulsen, Jørgen: “Self-referentiality as a power mechanism –<br />
towards dial<strong>og</strong>ic action research” i Action Research, vol. 2 (4), 2004, s. 371-378.<br />
Kristiansen, Marianne & Bloch-Poulsen, Jørgen: ”Dial<strong>og</strong> <strong>og</strong> dial<strong>og</strong>isk kompetence – en ny<br />
form for magt?” fra Dial<strong>og</strong> <strong>og</strong> magt i organisationer, red. af Helle Alrø <strong>og</strong> Marianne<br />
Kristensen, Aalborg Universitetsforlag, 2004.<br />
Kvale, Steinar: ”Tematisering <strong>og</strong> design af en interviewundersøgelse” i Interview, 1. udgave,<br />
Hans Reitzels Forlag, København 1997, s. 91-128.<br />
Pedersen, Kaare: ”Problemstilling <strong>og</strong> problemformulering” i Problemorienteret<br />
projektarbejde af Poul B. Olsen & Kaare Pedersen, Roskilde Universitetsforlag, 2003.<br />
Vindeløv, Vibeke: ”Forsoning som alternativ til judiciel konfliktbehandling” i Retfærd nr. 93,<br />
24. årgang 2001.<br />
Vindeløv, Vibeke: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong> Økonomforbundets Forlag, Gylling<br />
2004.<br />
Zehr, Howard: The Little Book of Restorative Justice, Good Books, 2002.<br />
Anvendt litteratur uden for pensum (i alt 219 sider)<br />
Andersen, Puk Damgård & Westh, Asger: ”Ledelse: Dårligt arbejdsklima i kirken” i<br />
JyllandsPosten, 16.07.06, 1.sektion. (2 sider)<br />
Bibelen Den hellige skrifts kanoniske Bøger, Det Danske Bibelselskab, 1. udgave, Viborg<br />
1997, samt København 1965. (6 sider)<br />
Frandsen, Helge Quist: ”De nye provstigrænser” i S<strong>og</strong>neNyt, Øster Alling, Vester Alling,<br />
Aarslev, Hørning, dec. 2006 – jan.-feb. 2007, 22. årg., nr. 1. (2 sider)<br />
Hein, Hans Ole & Suadicani, Poul & Gyntelberg, Finn: Psykosocialt arbejdsmiljø i<br />
Folkekirken,<br />
Arbejds- <strong>og</strong> Miljømedicinsk Klinik, H:S Bispebjerg Universitetshospital 2002. (Hele<br />
rapporten, 95 sider)<br />
Helveg, Frederik: ”N<strong>og</strong>le antydninger om Forsoningstro <strong>og</strong> Forsoningsd<strong>og</strong>me”, Dansk<br />
Kirketidende, nr.32, 1875. (6 sider)<br />
Rønnov, Frans: ”F<strong>og</strong>h har ikke forstået dial<strong>og</strong>ens væsen” i MandagMorgen, nr. 8, 27. februar<br />
2006. (3 sider)<br />
50
Torkelsen, Terje: På livet løs. En praktisk-teol<strong>og</strong>isk studie av kirkelige medarbeideres<br />
erfaringer fra helsefarlige personalkonflikter i Den norske kirke, Tapir Akademisk Forlag,<br />
Trondheim 2003, s. 9-29, 40-47, 79-112, 129-140, 222-234, 237-249, 269-274, 311-316, i alt<br />
105 sider)<br />
51
BILAG 1: ORIGINALTEKSTER<br />
Citater hentet fra Kimberlee K. Kovach & Lela P. Love: ”Mapping Mediation: The Risks of<br />
Riskins Grid” fra Harvard Negotiation Law Review, Vol 3, Spring 1998:<br />
s. 76: ”Mediation is a process in which an impartial third party – a mediator – facilitates the<br />
resolutions of a dispute by promoting voluntary agreement (or ”self-determination”) by the<br />
parties to the dispute. A mediator facilitates communications, promotes understanding,<br />
focuses the parties on their interests, and seeks creative problem solving to enable the parties<br />
to reach their own agreement.”<br />
s.78: ”… mediation is a dial<strong>og</strong>ue process designed to capture the parties’ insights,<br />
imagination, and ideas that help them to participate in identifying and shaping their preferred<br />
outcomes.”<br />
s.92: ”… the central quality of mediation is its capacity to reorient the parties towards each<br />
other, not by imposing rules on them, but by helping them to achieve a new and shared<br />
perception of their relationship, a perception that will redirect their attitude and dispositions<br />
toward one another.”<br />
s. 98: ”… tailored to the unique characteristics and interests of the particular participants.”<br />
s.103: ”The intense energy and emotion in conflict situations can either do great harm or<br />
generate creative change and restructuring.”<br />
s. 103-104: ”Many perceptual, emotional, cultural and intellectual blocks to problem-solving<br />
exist. evaluation by a neutral adds another one. If mediation is a process oriented towards<br />
the neutral`s evaluation, the orientation itself creates the biggest block to creativity.”<br />
s. 105-106: ”Parties enjoy a more just outcome if they understand what ADR process they are<br />
entering. When parties give their consent and neutrals satisfy the standards for each process,<br />
processes can be mixed. So long as the neutral distinguishes those parts of the process that<br />
constitute mediation from those that do not, the hybrid process achieves flexibility without<br />
losing clarity.”<br />
Citat hentet fra Kenneth N. Cissna <strong>og</strong> Rob Anderson: ”Communication and the Ground of<br />
Dial<strong>og</strong>ue” i The Reach of Dial<strong>og</strong>ue af Anderson, Cissna <strong>og</strong> Arnett, Hampton Press, inc.,<br />
Cresskill, NJ 1994:<br />
s. 23: “… a third entity that requires both self and other, but is more than the sum of them.<br />
Loraine Halfen Zephyr (1982) called this third entity a “spiritual child” that is produced by<br />
self and other; and, like a physical child, it depends on its parents, yet is separate from them<br />
and from their efforts to control it.”<br />
52
Citat hentet fra Marianne Kristiansen & Jørgen Bloch-Poulsen: ”Self-referentiality as a<br />
power mechanism – towards dial<strong>og</strong>ic action research” i Action Research, vol. 2 (4), 2004, s.<br />
371-378:<br />
s. 373: ”We define dial<strong>og</strong>ue as an exploratory conversation in which the partners jointly strive<br />
to achieve a better understanding or to become wiser t<strong>og</strong>ether. It is characterized by sharing,<br />
daring and caring. Sharing means that all partners are willing to share their knowledge with<br />
every one else. Daring means that they are willing to run a risk and question their own and<br />
others’ basic assumptions or selfreferentiality. Caring means that the exploratory mood is<br />
based on an honest and forthright intent towards others.”<br />
Citat hentet fra Howard Zehr: The Little Book of Restorative Justice, Good Books, 2002:<br />
s. 37: ”… a process to involve, to the extent possible, those who have a stake in a specific<br />
offense and to collectively identify and address harms, needs, and obligations, in order to heal<br />
and put things as right as possible.”<br />
Citater hentet fra Terje Torkelsen: På livet løs. En praktisk-teol<strong>og</strong>isk studie av kirkelige<br />
medarbeideres erfaringer fra helsefarlige personalkonflikter i Den norske kirke, Tapir<br />
Akademisk Forlag, Trondheim 2003:<br />
s. 44: ”Kirken er først <strong>og</strong> fremst en organisme; et fellesskap av troende mennesker samlet om<br />
Ordet <strong>og</strong> Bordet.”<br />
s. 131: ”Kulturelt opplever de at det eksisterer normer i kirkelige fellesskap som virker<br />
idylliserende <strong>og</strong> undertrykkende i forhold til konflikter”<br />
s. 84: ”… at konflikten må løses med åndelige virkemidler: Gjennom styrking av det kristne<br />
fellesskapet <strong>og</strong> ved å fokusere på tilgivelse <strong>og</strong> forsoning, skal de sammen søke å løse<br />
problemene.”<br />
s. 131: ”Biblen brukes som et våpen mot dem <strong>og</strong> at tilgivelse bliver et krav om endelig en<br />
gang å kunne bli ferdig med det som har skjedd.”<br />
s. 269: ”… må være førstevalget i møtet med enhver konflikt.”<br />
s. 225: ”… en patol<strong>og</strong>isk dynamikk”<br />
s. 225-226: ”Også informantene utsettes for en nedbrytende adferd som ikke makter å<br />
kontrollere eller forsvare seg mot. Den spiser seg inn i kjernen av deres personlighet <strong>og</strong><br />
makter å forvrenge deres selvforståelse <strong>og</strong> deres virkelighetsoppfatning. (…) Denne processen<br />
ar et tvangspreg <strong>og</strong> er derfor ikke selvvalgt. Informantene invaderes ved at krenkeren tilriver<br />
seg definisjonsmakt i deres liv.”<br />
s. 316: ”Ofte har de fritt spillerom i kristen sammenheng. De misbruker den overbærenhet <strong>og</strong><br />
langmodighet de møter. Vi blir gjerne handlingslammet i møte med slike, dels fordi de skaper<br />
angst i oss <strong>og</strong> dels fordi mange sliter med et fromhetsideal som i liten grad gir rom for<br />
53
myndighet. Respekt er for disse menneskene må ikke bety ettergivenhet, men villighet til å<br />
sette grenser som verner dem selv <strong>og</strong> andre mot den ødeleggelse de skaper.”<br />
s. 272: ”Et møte mellom parterne i en asymmetrisk konflikt, vil få karakter av en<br />
konfrontasjon som den ene parten som er underlegen med hensyn til makt, nødvendigvis må<br />
tape. Det ulike maktforholdet fjerner grunnlaget for en konstruktiv dial<strong>og</strong>. Det vil tvert imot<br />
være akutt fare for en vedvarende krenkelse. En tredje part kan ikke forholde seg nøytral som<br />
i en symmetrisk konflikt. Han eller hun må velge side <strong>og</strong> beskytte den ”svake” part <strong>og</strong> aktivt<br />
arbeide for å endre dominansforholdet. Stikkord for håndtering av en asymmetrisk konflikt er<br />
å skape tilstrekkelig avstand mellom partene. Nærhet fungerer destruktivt, fordi det gjør<br />
fortsatt krenkelse mulig. Bare gjennom avstand <strong>og</strong> grensesetting kan den ”svake” part<br />
beskyttes.”<br />
54
BILAG 2: TRINENE I NON-MODEL<br />
Følgende er en huskeliste til mæglingsmøder, som jeg har sammensat ud fra kapitlerne om<br />
trinene i Non-Model i Vibeke Vindeløv: Konfliktmægling, 1. udgave, Jurist- <strong>og</strong><br />
Økonomforbundets Forlag, Gylling 2004.<br />
- Tid til at akklimatisere sig<br />
- Frisk luft<br />
- Kaffe, the, vand<br />
- Frugt eller andet spiseligt<br />
- Friske blomster<br />
- Flipover, penne etc.<br />
- Evt. PC <strong>og</strong> kopimaskine<br />
- At læse evt. notater e.l.<br />
[TRIN 1]<br />
1. Præsentation af mægler, parter <strong>og</strong> andre evt.<br />
tilstedeværende<br />
2. Forklaring af mæglingsproces <strong>og</strong> roller<br />
3. Hvad ved mægler om sagen<br />
4. Fortrolighed<br />
5. Fællesmøder - separate møder<br />
6. Praktiske forhold mht. mødets forløb<br />
7. Eventuelle spilleregler (ikke afbryde, lytte,<br />
deltage m.v.)<br />
8. Notater<br />
9. Eventuel kontrakt underskrives, hvis det ikke er<br />
sket før<br />
10. Afklaring af økonomi, hvis det ikke er sket før<br />
11. Accept til at gå igang<br />
[TRIN 2]<br />
Der sættes fokus på...<br />
- Fakta – der, der er sket<br />
- Interesser <strong>og</strong> behov – hensynene bag<br />
- Følelser<br />
- Hvad der skal forstås – <strong>og</strong> hvad der kan<br />
forhandles<br />
- Accept af flere virkeligheder<br />
Redskaber:<br />
- Spørgsmål<br />
- Opsummering/omformulering<br />
- Gentagelse<br />
- Tavshed<br />
- Kvittering<br />
- Giv plads <strong>og</strong> styre på én gang<br />
- Empowerment<br />
- Bygge bro<br />
[TRIN 3]<br />
- Opsummere problemer <strong>og</strong> interesser<br />
HUSKELISTE TIL MÆGLINGSMØDER<br />
55<br />
- Mægler foreslår overskrifter <strong>og</strong> får parternes<br />
accept af dem<br />
- Formuler helst overskrifterne som spørgsmål<br />
- Overvej om temaerne skal formuleres som<br />
enkelt spørgsmål eller som en bred overskrift<br />
med underpunkter<br />
- Opstil rækkefølgen, hvis der er flere overskrifter<br />
[TRIN 4]<br />
- Idéerne gives frit løb.<br />
- Parterne finder ucensureret på så mange<br />
(utraditionelle) forslag som muligt.<br />
- Forslagene skrives på tavle eller flipover.<br />
Hjælpemidler:<br />
- Opmuntre parterne<br />
- Se konflikten udefra<br />
- Skyde tid ind<br />
- Refleksive spørgsmål<br />
- Mirakelspørgsmål<br />
- Osv.<br />
[TRIN 5]<br />
- Forslagene grupperes efter emne, hvis der er<br />
mange<br />
- Se forslagene i relation til interesser <strong>og</strong> behov<br />
- Forslagene uddybes <strong>og</strong> bearbejdes<br />
- Parterne vurderer forslagene – start hvor der er<br />
størst enighed<br />
- Skab atmosfære af at give <strong>og</strong> tage<br />
- Gør status undervejs<br />
- Realitetstest vedtagne forslag<br />
- Opfordrer evt. parterne til at konsultere advokat<br />
el.lign.<br />
[TRIN 6]<br />
- Aftalen tjekkes igennem.<br />
- Aftalen skrives ned. Løsninger beskrives <strong>og</strong><br />
præciseres.<br />
- Betænkningstid overvejes, evt. godkendelse af<br />
rådgiver.<br />
- Stillingtagen til, hvad der skal ske, hvis parterne<br />
ikke overholder aftalen.<br />
- Information til omverdenen aftales.<br />
- Parterne godkender aftalen <strong>og</strong> skriver under.<br />
- Ritual i form af håndtryk eller andet.
BILAG 3: SPØRGESKEMA MED FØLGEBREV<br />
56
BILAG 4: INTERVIEWGUIDE<br />
59
SUMMARY<br />
The Master-dissertation ”The Creativity and Seriousness of Conflict Forces within the Danish<br />
Church” has it’s offspring in a survey showing that the Danish Church and prisons are the<br />
institutions in Denmark with the worst psychical working environment. The dissertation is<br />
first and foremost about how the conflict forces can be used in a mutual learning process for<br />
the involved parties and their surroundings, making possible an improvement of the working<br />
environment. Furthermore, the dissertation covers the problem of priests avoiding conflicts –<br />
a why, as I have the hypothesis that the way priests are trained, with forgiveness and<br />
reconciliation as the most important keywords, actually makes us more conflict avoiding than<br />
conflict resolving.<br />
To illustrate this, the dissertation discusses and defines what Evaluative Conflict Resolution<br />
and Facilitative Mediation actually are, according to Riskin, Kovach, Love and Vindeløv.<br />
Essentially they belong to two incompatible paradigms, and I argue why the two ways of<br />
handling conflicts cannot be mixed. Along with these two ways of handling conflicts, I also<br />
include the judicial method, and all three methods will be illustrated by a biblical tale.<br />
My how and why will, alongside the theories, be clarified through empirical data, which<br />
consist partly of a quantitative questionnaire, implying all rural deans and representatives of<br />
Århus Diocese, partly of a number of qualitative interviews with working conflict resolvers<br />
and a single conflict part. From this empirical work I believe I can claim that the Facilitative<br />
Conflict Mediation can contribute to the solution of conflicts within the Danish Church in a<br />
dynamic and pr<strong>og</strong>ressive way, showing that the parties come out of the conflict stronger and<br />
with the ability to see new possibilities. Furthermore, the empirical work gives me a clear<br />
confirmation of my hypothesis that priests avoid conflicts, and regarding this matter I discuss<br />
how we priests can overcome this problem by distinguishing between Christian and human<br />
reconciliation.<br />
At the end of the dissertation, I include a thesis by Terje Torkelsen focusing on his<br />
conclusions regarding both the problems that the Christian background causes in the initial<br />
state of a conflict (what I have called the problem of priests avoiding conflicts) and the<br />
dangers of mixing the Christian message with conflict-handling and the possibility of using<br />
Facilitative Conflict Mediation, when the conflict is characterized by his so-called<br />
”Pathol<strong>og</strong>ical Dynamics”.<br />
From my dissertation it appears that a conflict carries strong forces that can either cause vast<br />
damage or initiate creative changes, and it is my conclusion that the method of Facilitative<br />
Conflict Mediation (provided that it can be used in the given situation) is the method that<br />
offers the biggest advantages towards initiating creative changes, i.e. that the conflict is<br />
solved in a dynamic and pr<strong>og</strong>ressive way. It is vital to be able to see and acknowledge both<br />
the possibilities and the dangers of a conflict, i.e. to see the creativity but certainly also the<br />
seriousness of the conflict forces.<br />
60
RESUMÉ<br />
Masterspecialet Konfliktkræfternes <strong>kreativitet</strong> <strong>og</strong> <strong>alvor</strong> i Folkekirken har sit udspring i en<br />
undersøgelse, der viser, at Folkekirken <strong>og</strong> fængslerne er de institutioner i Danmark, der har<br />
det dårligste psykiske arbejdsmiljø. Specialet drejer sig først <strong>og</strong> fremmest om, hvordan<br />
konfliktkræfterne kan bruges i en gensidig lærerig proces for de involverede <strong>og</strong> deres<br />
omgivelser, så man derigennem kan være med til at forbedre det dårlige arbejdsmiljø.<br />
Desforuden behandler specialet præsters konfliktskyhed, et hvorfor, idet jeg har en hypotese<br />
om, at den måde, præster er skolet på med tilgivelse <strong>og</strong> forsoning som de altafgørende<br />
nøgleord, faktisk gør os mere konfliktsky i stedet for konfliktløsende.<br />
For at belyse dette gennemgås, diskuteres <strong>og</strong> præciseres ud fra Riskin, Kovach <strong>og</strong> Love samt<br />
Vindeløv, hvad der er evaluerende konfliktløsning <strong>og</strong> hvad der er faciliterende<br />
konfliktmægling. Afgørende er, at de hører hjemme i to uforenelige paradigmer, <strong>og</strong> jeg<br />
argumenterer for, hvorfor de to metoder at håndtere konflikter på ikke må sammenblandes.<br />
Foruden disse to konflikthåndteringsmetoder inddrages <strong>og</strong>så retslig metode, <strong>og</strong> alle tre<br />
metoder bliver belyst ved en bibelsk fortælling.<br />
Foruden teorien vil mit hvordan <strong>og</strong> mit hvorfor blive afklaret gennem empiri, der består i dels<br />
en kvantitativ spørgeskemaundersøgelse, der omfatter samtlige provster <strong>og</strong> tillidsmænd i<br />
Århus Stift, dels en række kvalitative interviews med praktiserende konfliktløsere <strong>og</strong> en<br />
enkelt konfliktpart. Gennem empirien mener jeg at kunne give en begrundelse for, at den<br />
faciliterende konfliktmægling kan bidrage til at løse konflikter i Folkekirken dynamisk <strong>og</strong><br />
fremadrettet, forstået på den måde, at konfliktparterne kommer styrket ud af konflikten <strong>og</strong> kan<br />
se nye muligheder. Ydermere giver empirien en klar bekræftelse af min hypotese om præsters<br />
konfliktskyhed <strong>og</strong> jeg diskuterer i den forbindelse, hvordan vi præster kan komme ud over<br />
denne konfliktskyhed ved at skelne mellem kristen <strong>og</strong> almenmenneskelig forsoning.<br />
Sidst i specialet inddrager jeg Terje Torkelsens doktordisputats med hensyn til hans<br />
konklusioner angående dels de problemer den kristne baggrund kan medføre i forhold til<br />
konflikters opståen (det jeg har kaldt præsters konfliktskyhed), dels farerne ved at indblande<br />
det kristne budskab i konflikthåndteringen, <strong>og</strong> dels umuligheden af at bruge faciliterende<br />
konfliktmægling, når konflikten præges af hvad Torkelsen kalder ’patol<strong>og</strong>isk dynamik’.<br />
Af specialet fremgår det, at en konflikt indeholder stærke kræfter, der enten kan udrette stor<br />
skade eller frembringe kreative forandringer, <strong>og</strong> det er min konklusion, at netop den<br />
faciliterende konfliktmægling – såfremt den kan finde sin anvendelse i den konkrete<br />
konfliktsituation – er den metode, der giver de bedste muligheder for frembringelse af<br />
kreative forandringer, dvs. for at konflikten bliver løst dynamisk <strong>og</strong> fremadrettet. Det vigtige<br />
er at kunne se <strong>og</strong> anerkende både konfliktens iboende mulighed <strong>og</strong> dens iboende fare, dvs. at<br />
have øje for både <strong>konfliktkræfternes</strong> <strong>kreativitet</strong> <strong>og</strong> <strong>konfliktkræfternes</strong> <strong>alvor</strong>.<br />
61