"Et indre kvarterløft". - Sønderbro Horsens
"Et indre kvarterløft". - Sønderbro Horsens
"Et indre kvarterløft". - Sønderbro Horsens
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
underskud på vores ”røgfri banko”-arrangementer.<br />
Men nu hviler arrangementerne heldigvis i sig selv<br />
økonomisk, og deltagerne hygger sig. Så vi fortsætter.<br />
Vi er også begyndt at arrangere børnefødselsdage<br />
om torsdagen. Så kan børnene rigtig udfolde sig i<br />
den store sal, fordi vi i forvejen har ”Idræt for Sjov”<br />
den dag.<br />
Grundlæggende føler man sig jo stolt over at have<br />
været med til at så alle disse frø. Jeg er for gammel<br />
til at få lov til at se det hele folde sig ud.<br />
Men det er da en stor tilfredsstillelse at være med<br />
til at forvandle ”en skamplet” i byen til sådan et<br />
dejligt sted at være. Og så synes jeg, at de handlende<br />
på <strong>Sønderbro</strong> er enestående til at støtte os,<br />
når vi har brug for ”naturalier” eller en lille økonomisk<br />
håndsrækning. De forstår virkelig, hvilken<br />
værdi dette arbejde har for at løfte hele området”<br />
”TURKISH JOB DELIGHT”:<br />
DA JOB-GLÆDEN BEGYNDTE<br />
AT BREDE SIG<br />
Da der i 2003 blev beboeropbakning til at oprette<br />
”<strong>Sønderbro</strong> Uddannelse & Erhverv” kastede man<br />
sig i første omgang over behovet for håndværkere. .<br />
<strong>Et</strong> år senere opstod ideen om at lave en ”jobklub<br />
for tyrkiske kvinder”. <strong>Sønderbro</strong> er hjem for mange<br />
tyrkiske familier. <strong>Et</strong> par af deltagerne i ”<strong>Sønderbro</strong><br />
Uddannelse & Erhverv” kom fra tyrkiske familier,<br />
og tilbød sig som kontaktpersoner til det tyrkiske<br />
miljø.<br />
Denne gang kom målgruppen for aktiviteten<br />
derfor direkte med i planlægningen – herunder<br />
beskrivelsen af de forskellige kategorier af kvinder,<br />
og hvilken type hjælp, der er brug for. Der blev ført<br />
opklarende samtaler med kvinderne, inden ansøgningen<br />
blev formuleret, og vi fandt frem til, at den<br />
bedste løsning måtte være at overlade ledelsen af<br />
projektet til tyrkerne selv. Da pengene kom hjem<br />
fra EU’s Socialfond i begyndelsen af 2006 kunne vi<br />
derfor ansætte en tyrkisk kvinde som leder og en tyrkisk<br />
mand som hendes assistent! Men de kom ikke<br />
til at stå alene med ansvaret. Der blev bygget en lille<br />
organisation op omkring dem, med en regnskabskyndig,<br />
et par praktiske hjælpere + rådgivere med<br />
særlig viden om projektarbejde og etniske miljøer.<br />
Her er projektlederens beretning, efter det første<br />
halve år: ”Jeg var overrasket over at blive tilbudt<br />
jobbet som projektleder for jobklubben. Jeg havde<br />
26<br />
ganske vist været med i nogle samtaler med folkene<br />
fra <strong>Sønderbro</strong> Uddannelse & Erhverv, og havde<br />
været med til at pege på behovet for sådan en klub. I<br />
disse samtaler fortalte jeg, hvad jeg ved om tyrkiske<br />
kvinders arbejdslyst. Og deres vanskeligheder med<br />
det danske arbejdsmarked. Jeg har selv arbejdet,<br />
siden jeg gik ud af folkeskolens 9. klasse. Men jeg<br />
er førtidspensionist, p.g.a. et piskesmæld i nakken,<br />
som gør at jeg meget ofte ikke kan koncentrere mig,<br />
eller bevæge mig så meget p.g.a. smerter. Og jeg har<br />
ingen som helst erfaring med at bygge et projekt op.<br />
Så det var en kæmpe-udfordring, og et uventet skulder-klap<br />
at blive spurgt.<br />
Jeg kunne mærke, at jeg havde meget lyst til at<br />
prøve, og jeg sikrede mig at jobklubben fik en tyrkisk<br />
assistent, som i dag arbejder i klubben på fuld<br />
tid. Selv er jeg ansat 10 timer om ugen, for jeg<br />
troede ikke jeg magtede flere arbejdstimer. Jeg har<br />
jo også min familie, min mand og fire børn at se<br />
til. Men jeg må indrømme det bliver til langt flere<br />
arbejdstimer, end jeg får løn for. Men sådan er<br />
det nok, når noget nyt skal løbes i gang. Det gør<br />
mig heller ikke noget, for jeg ser at tingene vokser<br />
mellem fingrene på os, der er ansat i jobklubben. Vi<br />
gør en forskel for de kvinder, og det er pragtfuldt at<br />
kunne gøre noget godt hver dag.<br />
”BARE EN FØRTIDSPENSIONIST”<br />
MEN HUN ER CHEF OG SØSTER<br />
FOR KVINDERNE I JOBKLUBBEN<br />
Kvinderne betragtede mig i begyndelsen som ”chef”.<br />
De troede at jeg havde en høj uddannelse. Nu har de<br />
forstået, at jeg er én af dem. De holder om mig, og<br />
siger jeg er en ”søster”. Men de ser også op til mig.<br />
På en måde bliver jeg et forbillede for dem, fordi jeg<br />
er god til dansk. Og det er rigtigt. Jeg har jo boet i<br />
Danmark siden jeg var fire år. Men sagen er, at mit<br />
dansk har udviklet sig yderligere, siden jeg påtog<br />
mit dette arbejde. Nu sidder jeg til møder med en<br />
masse uddannede og kloge mennesker.<br />
I begyndelsen var det meget stressende for mig.<br />
Sådan er det ikke i dag. Nu elsker jeg det. For jeg<br />
ved, at når de spørger, så svarer jeg. Og så siger de<br />
”nå – sådan”. Jeg kan fortælle dem noget, de ikke<br />
ved, trods al deres uddannelse. Jeg mærker at jeg<br />
kan forklare selv indviklede problemstillinger. Det<br />
får mig til at vokse. Og jeg forklarer kvinderne at<br />
nøglen til deres fremgang går igennem at forstå og<br />
tale dette sprog på et højere niveau, end de gør i dag.