DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
saa1edes som de om<strong>for</strong>medes af et nylig<br />
kristnet Folk.<br />
Man tager fejl, hvis man opfatter disse Viser som en<br />
nær Fortsættelse af Oldtidens Digtning. Hedentidens<br />
Kvad handlede først og fremmest om Asernes langvarige<br />
Kamp mod Jætterne. Men da Asernes Altre var<br />
omstyrtede, var Roden hugget bort under denne<br />
Digtning. Kun et lystigt Eventyr om Thor, der udklædes i<br />
Freyas Dragt og bliver Tursekongens Brud, er fra et af<br />
Eddakvadene (Thrymskviden) gaaet over i Folkevise,<br />
oprindelig i Norge og senere udbredt til Sverige og<br />
Danmark.<br />
Den egenlige Gu<strong>det</strong>ro var afskaffet, og <strong>for</strong> Danmarks<br />
Vedkommende var den mærkværdig stærkt udryd<strong>det</strong><br />
allerede i tidlig Middelalder. Men ved Siden af de store<br />
Guder kendte Folkets Fantasi en Mængde andre<br />
Skikkelser, der befolkede Høje og Bakker, Krat og<br />
Moser, Aaer og Sunde. Disse Væsner tænktes som de<br />
levende Magter, der virkede Naturens Rørelser; og deres<br />
Karakter <strong>for</strong>medes efter <strong>det</strong> Indtryk, som Naturen gjorde<br />
paa Menneskene. Alle disse Væsners Færd havde<br />
tidligere været overleveret i Smaa<strong>for</strong>tællinger, Mand og<br />
Mand imellem; nu da de gamle Guder var svundne, og<br />
før de kristnes Gud blev virkelig personlig tilegnet,<br />
opstod den rige Digtning om Naturvæsner.<br />
Havet og Aaen gjorde paa den Tids Mennesker ikke<br />
saa meget <strong>det</strong> Indtryk af Skønhed og evig spillende<br />
Bevægelse, der er saa velkendt <strong>for</strong> den nyere Tids<br />
Digtere. Havet var en grum Magt, der krævede sine Ofre;<br />
<strong>det</strong> gemte i sig et Vilddyr, hvis Glæde <strong>det</strong> var at sluge<br />
Mennesker, en vældig Ørn, hvis Vingeslag kunde vække<br />
Stormen. Aaen var en upaalidelig Ven; hvor mange havde<br />
ikke Nøkken i Van<strong>det</strong> draget ned, naar de u<strong>for</strong>sigtig<br />
nærmede sig Bredden, og kun <strong>det</strong> blege og blodløse Lig<br />
fandtes siden igen.<br />
„Germand Gladensvend“ (Nr. 6) er en Digtning om<br />
Havets ubønhørlige Graadighed. Fra Fødselen er Barnet,<br />
den liden Germand, lovet bort til Trolden ude paa<br />
Dybet; hans Moders Taarer <strong>for</strong>raader ham den Skæbne,<br />
som Forældrene, skønt uafvidende, har bun<strong>det</strong> ham til.<br />
Men han griber efter Livets Lykke i Haab om at naa den<br />
trods alle onde Varsler; han higer over mod sin Fæstemø<br />
i „Engeland“, sætter sig i Fjederham og flyver saa højt<br />
under Sky. Men Havtrolden <strong>—</strong> den lede „Gam“ eller<br />
Grib <strong>—</strong> flyver efter ham paa sine vældige Vinger, og den<br />
„mærker“ ham som sit Bytte: „Saa hug han ud hans højre<br />
Øje, drak halvt hans Hjærteblod,“ <strong>—</strong> og saa tilføjer<br />
Visen: „End fløj han til Jomfruens Bur, <strong>for</strong> hans Vilje<br />
den var god“; hans Kærlighed var saa mægtig, at den drev<br />
ham frem. De følgende Scener er gribende; hans og<br />
Fæstemøens Kærlighed <strong>—</strong> den Livslykke, der nu<br />
knækkes <strong>—</strong> træder levende frem. De andre Jomfruer<br />
viger rædselsslagne tilbage <strong>for</strong> den dødsmærkedes<br />
Uhygge; stolt Sølverlad gaar frem, hun kærtegner og<br />
plejer <strong>for</strong> sidste og eneste Gang den elskede Svend; da<br />
han atter flyver bort ud i Troldens Magt, flyver hun i vild<br />
Fortvivlelse efter ham: „Alle de Fugle, hun mødte, dem<br />
klipped hun alt saa smaa, <strong>for</strong>uden ham den lede Gam,<br />
ham kunde hun ikke faa“. Menneske<strong>livet</strong> kan udfolde sig<br />
i den ædleste Kærlighed; men der findes Magter af<br />
Ondskab og af uafvendelig Skæbne, som <strong>det</strong> ikke kan