DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Munkene paa Eskilsø ved Aarets store Fester at byde<br />
deres Frænder, Mænd og Kvinder, til sig og holde Gilde<br />
og Runddans med dem i Spisesalen. Her fik Biskoppen<br />
sat en Stopper <strong>for</strong> Dansen; men paa alle andre Omraader<br />
gik den frit nok. Forgæves betegnede Sakse saadanne<br />
Gøglerspring som uværdige <strong>for</strong> Ædlinge og Kæmper.<br />
Folkeviserne maler atter og atter Dansen. En Skare af<br />
Mænd eller af Kvinder (eller af begge, blandede tilfældigt<br />
mellem hverandre) tager hinanden i Haanden og<br />
begynder en Runddans eller en Dans i Kæde, enten paa<br />
Stuens Gulv eller endnu hellere ude i <strong>det</strong> fri: i<br />
Borggaarden, i Toften eller ude ved Aa. En enkelt<br />
Fordanser leder Bevægelsen og Takten; han synger selv<br />
<strong>for</strong>, eller <strong>—</strong> hvad der er endnu mere yn<strong>det</strong> <strong>—</strong> en Kvinde<br />
danser ham nærmest og kvæder en Vise. Der er Lejlighed<br />
nok til Dans; Kongens Svende danser sammen ved<br />
Borgeled, Fruen og hendes Tjenestemøer standser deres<br />
Arbejde og træder Dans paa Stuens Gulv. Men bedst gaar<br />
den, der hvor Mennesker samles i større Flok ved festlig<br />
Lejlighed. Allermest gælder <strong>det</strong> de folkelige Aarsfester,<br />
hvor den gamle „Leg“ med Jubel og Springenomkring<br />
afløses af Dans og Danseviser: i Midsommernatten<br />
omkring Sankt–Hans–Blusset, og i<br />
Midvintersammenkomsterne, Julestuerne, med deres<br />
Julebuk, Hjortedans og andre Udklædningslege. Selv<br />
Kirkens Fester giver Anledning til Dansefester. Foran de<br />
store Højtidsdage fejrede Kirken en Vigilie, en Vaagenat,<br />
med Gudstjeneste; Folket samledes i Mængde <strong>for</strong> at lytte<br />
til Messesangen paa visse Tider af Natten, og alt imellem<br />
kortedes Tiden ved Samtale, Fortællinger, Sang og -Dans.<br />
Som saa ofte gjorde Middealderen <strong>det</strong> hellige verdsligt<br />
(ligesom den kunde give <strong>det</strong> verdslige et helligt<br />
Udseende); „Vaagenætter“ blev Fællesbetegnelse <strong>for</strong><br />
Ungdommens jublende overgivne Fester om Natten<br />
under aaben Himmel ved „Vaageilden“ (Festblusset) eller<br />
Majtræet. Men ærbare Møer holdt sig helst fra den vilde<br />
Tummel. <strong>—</strong> Der var Arter nok af Dans; var Bederdansen<br />
<strong>for</strong> dristig, saa var Sværddansen mere høvisk. Ved Ridder<br />
Stigs Bryllup danser han selv <strong>for</strong>rest i Rækken med<br />
Guldkar paa Haand og drikker sin Fæstemø til.<br />
Til Dansen hørte Sangen, de Ord, som Fordanseren<br />
fandt paa at benytte til Melodien, allerhelst de korte<br />
Udbrud af eget Stemningsliv eller Indtryk fra den<br />
nærmest omgivende Verden. Snart en Op<strong>for</strong>dring til<br />
Glæde som i den lille islandske Strofe:<br />
Snart Udtryk <strong>for</strong> Vemod:<br />
Favrt synger Svanen<br />
den sommerlange Tid,<br />
da er Lyst at skæmte sig,<br />
min Lilje hvid!<br />
Favrt synger Svanen.<br />
Mine ere Sorgerne<br />
tunge som Bly,<br />
brændte ere Borgene,<br />
der bygte var af ny*).<br />
Snart atter en rask Opsang til Krigernes Vaaben–Dans