DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
DANSKE FOLKEVISER - Skolen for livet — det timelige.
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
lønlig dræbt, og nu skal Tinget holdes, hvor<br />
Drabsmanden skal udpeges. Han rider ud med sine<br />
Svende og kommer til Borgen, modtages med<br />
Dronningens Spot over, at han vil hæve sig til Konge, og<br />
han svarer med en plump Udtalelse, der vel har været<br />
Rygte paa den Tid, at <strong>det</strong> er snarere Drost Ove der gør<br />
sig til Konge ved at være Dronningens Elsker. Den unge<br />
Konge, der allerede i Forvejen anser Marsken <strong>for</strong> sin<br />
Faders Banemand, opirres yderligere ved denne Haan og<br />
dømmer ham fredløs; Marsken lover i Vrede herover at<br />
hente sin Føde i Danmark, og han bygger sig paa Hjælm<br />
en Borg, som den jævne Bonde med Angst ser hæve sine<br />
Tinder over Øens Nakke. Saaledes ser <strong>det</strong> poetisk<br />
ændrede Billede ud af, hvad der <strong>for</strong>egik paa Danehoffet i<br />
Nyborg 1287 samt Borgbygningen i 1290.<br />
Endelig faar vi den fjerde Vise. Tiden er gaaet. Den<br />
politiske Stilling i hin Tid er glemt; de andre fredløses<br />
Tilværelse er traadt i Baggrunden, og man husker kun<br />
Kongens Mord og Marsken som hans bitre Fjende. En<br />
Forestilling, som allerede fandtes i Samtiden, om at et<br />
Elskovseventyr var Grunden til Kongens Død, fæstner sig<br />
endelig ved den fredløse Høvding: Marsk Stig har øvet<br />
sin Daad <strong>for</strong> at hævne Kongens Forhold til hans Hustru.<br />
<strong>—</strong> Dette har faaet sin storartede Fremstilling i en ganske<br />
kort Vise: „Marsk Stig og hans Hustru“.<br />
Forhistorien antydes kun (Opskrifterne af Visen bruger<br />
snart Udtrykket „han lokked“, snart „han voldtog“); den<br />
egentlige Handling begynder med, at hun sidder<br />
ubevægelig ved sin Herres Hjemkomst; Marsken venter,<br />
at hun skal gaa ham i Møde i Gaarden, men hun kommer<br />
ikke; han venter hende i Døren, men hun rejser sig ikke;<br />
han staar tavs i Undren og Uhygge. (Visen adskiller sig<br />
heri fra Sangernes almindelige Fremstilling, hvor<br />
Samtale fører til Handlingens Spænding; her lægger<br />
Tavsheden et saadant Højtryjk.) Endelig brydes<br />
Tavsheden, da hun med bitter Fortvivlelse nævner sig<br />
som „Dronning i Danmark“ c: som Kongens Frille, og<br />
koldt og kort beder om Hævn. Hendes Husbond drager<br />
<strong>—</strong> ganske i Visens Aand uden at svare <strong>—</strong> hen at<br />
kræve Ugerningsmanden til Regnskab. Kongens<br />
indsmigrende Forsoningstilbud afslaar han, og han<br />
undsiger ham paa Livet. <strong>—</strong> Saaledes lyder Visen, der paa<br />
en eller anden Maade synes at danne Indledningen til en<br />
Vise om Finderup–Mor<strong>det</strong>. Forhol<strong>det</strong> til den historiske<br />
Virkelighed er ret svagt (saaledes vistnok ogsaa <strong>det</strong>, at<br />
Handlingen stadig tænkes at <strong>for</strong>egaa paa Sjælland); mulig<br />
er dog Marskens Undsigelse Minde om hans Vægring ved<br />
at hylde den unge Kong Erik Aaret før Kongemor<strong>det</strong>.<br />
Hovedsagen har været den rent digteriske Opgave, at<br />
fremstille den i sin Harme og Sorg storladne<br />
Kvindeskikkelse, Hovedpersonen i den mærkelige<br />
Indledningsscene og stadig min<strong>det</strong> gennem Omkvæ<strong>det</strong>:<br />
„Men Fruen hun sidder i Sjælland, saa mangt der hun<br />
sørger.“<br />
Endelig opstod Trangen til at samle alle disse Visers<br />
Indhold i en enkelt Fremstilling. Det ene, sikkert <strong>det</strong><br />
ældste Forsøg herpaa ligner mange andre Viser, men har<br />
udvisket eller oversprunget meget af, hvad der er<br />
ejendommeligt <strong>for</strong> Marsk–Stig–Viserne. Saa kom <strong>det</strong><br />
næste Forsøg, den lange Vise om Marsk Stig, der