Tre hundes nat SATS (alle vers).indd - Boghallen.dk
Tre hundes nat SATS (alle vers).indd - Boghallen.dk
Tre hundes nat SATS (alle vers).indd - Boghallen.dk
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
sænkede stemmen til en hvisken og udpegede kronhjortens klovspor, der<br />
var på størrelse med hælen på hans gummistøvle.<br />
– Bukke, gættede Manfred. – Seks-otte styks.<br />
De fulgte sporene og bevægede sig forsigtigt videre, nu med hunden i<br />
snor. Normalt ville de have talt om alt muligt aktuelt, mens de blandede<br />
hobby og passion med det fysiske arbejde, jagten også var. Peter gik igen<br />
bag ved Manfred og hunden, mens de kilede sig gennem sneen. De<br />
forstod hinanden, han og Manfred. Manfred havde engang læst filosofi<br />
på uni<strong>vers</strong>itetet, men så var han blevet ramt af livet og en depression, og<br />
han havde valgt at dyrke håndens arbejde og var blevet tømrer. Rimsø<br />
var hans barndomsegn. Efter endt læretid havde han grundlagt Rimsøtømrerne<br />
og efter tre år med enmandsfirma ansat Peter. Nu var de fire<br />
i firmaet, men det var småt med arbejde om vinteren. Lige nu havde<br />
de kun en enkelt opgave, et nyt tag på svinebondens stald, og Manfred<br />
havde været nødt til at fyre de to sidst tilkomne midlertidigt.<br />
Sneen blev dybere, og de sank godt i. Mens de gik, tænkte Peter på<br />
Manfred og på Stinger, to modpoler i hans eget sammensatte liv. To uforenelige<br />
verdener, som han balancerede imellem: fortidens spøgelser,<br />
som han forsøgte at slå sig til tåls med, og nutiden og fremtiden, som han<br />
ønskede at skabe den. De to af hans venner havde aldrig mødt hinanden,<br />
og sådan skulle det også være.<br />
Manfred standsede pludselig op foran ham. Hunden stod helt stiv.<br />
Peter kiggede. Krondyret stod i lysningen og vejrede, men den svage vind<br />
var til deres fordel og blæste væk fra dem. Alligevel havde den en anelse,<br />
det var tydeligt. Den var i gråbrun vinterpels, og under pelsen spillede<br />
musklerne og dirrede nervøst. Dens næsebor udvidede sig ved en trussel,<br />
den ikke kunne lokalisere, og dampen stod som en sky i luften.<br />
Manfred vendte sig langsomt om mod Peter. Med en glidende bevægelse<br />
rakte han ham riflen. Peter rystede let på hovedet, men Manfred<br />
sænkede ikke armen med riflen, og til sidst tog Peter imod den, lagde den<br />
til skulderen og hvilede kinden, så han kiggede på dyret gennem sigtet.<br />
Det var en fjortenender, og han havde aldrig set et smukkere syn. Geviret<br />
var fejet rent for hver en trævl af sensommerens loddenhed. Den<br />
stod der, som fanget lige midt i en solstråle og med profilen til dem, som<br />
ville den vise sig frem fra sin bedste side.<br />
7