Drifterne eller De Syv Dødssynder. - Tilbage
Drifterne eller De Syv Dødssynder. - Tilbage
Drifterne eller De Syv Dødssynder. - Tilbage
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Drifter<br />
<strong>eller</strong><br />
<strong>De</strong> <strong>Syv</strong><br />
<strong>Dødssynder</strong><br />
En udredning<br />
Thorsten Bo Hansen<br />
2011
Indholdsfortegnelse<br />
Følelser …………………………………….……… side 5<br />
<strong>Dødssynder</strong>nes grundlag, drifterne ………….. side 6<br />
Risici ………………………………………………. side 8<br />
Frygt ……………………………………………….. side 9<br />
Ufrihed …………………………………………….. side 10<br />
Harme ……………………………………………... side 11<br />
Karakterbrister ……………….…………………... side 12<br />
At være sin egen Herre ……..…………………… side 13<br />
Skyld og skam ……………..……………………… side 14<br />
Sorg ………………………………………………... side 18<br />
Længsel ……………………………………………. side 18<br />
Savn ………………………………………………... side 18<br />
Håb …………………………………………………. side 19<br />
<strong>De</strong> syv dødssynder ……………………...…... side 21<br />
Stolthed ……………………………………………... side 22<br />
Begærlighed ………………………………………... side 23<br />
Sex …………………………………………………… side 24<br />
Vrede ………………………………………………... side 25<br />
Gerrighed …………………………………………… side 29<br />
Grådighed …………………………………………... side 29<br />
Dovenskab ………………………………………….. side 30
Forfatterens forord<br />
<strong>De</strong>nne tekst er foranlediget af en opgave udi at være pålagt at definere<br />
dødssynderne som led i 4. trins arbejde i forbindelse med<br />
12-trinsprogrammet som det forekommer indenfor AA, NA, ACA, Al-<br />
Anon og Alateen bl.a.<br />
Opgaven lød oprindeligt på at finde ud af hvad årsagen til at, blandt<br />
andre, munke og gejstlige især, efter at munken Johannes Eremita<br />
Cassianus omkring 420 satte disse „rodsynder" i system for første gang,<br />
beskæftigede sig med dem, var.<br />
Et par århundreder senere slog pave „Gregor den Store" to af disse<br />
otte „rodsynder", den 5. og den 6. synd sammen og kaldte dem „<strong>De</strong> <strong>Syv</strong><br />
<strong>Dødssynder</strong>".<br />
Imidlertid har det gennem denne undersøgelse vist sig at de er blevet<br />
sammenblandede i éen stor pærevælling, selv op gennem de sidste<br />
årtier.<br />
<strong>De</strong>n mest rimelige betegnelse for de syv kategorier, attituder og<br />
handlemønstre her er delt ind i, vil være „<strong>De</strong> syv drifter".<br />
Da undersøgelserne er mundede ud i at drifterne er fuldstændigt<br />
basale for menneskelige handlemuligheder og handlemønstre på følelseslivet,<br />
er essensen som i dette dokument er kommet til udtryk blevet<br />
ladt tilbage og selve selvransagelsen der er kommet frem efter disse<br />
principper er naturligvis blevet udeladt.<br />
Jyderup den 10. oktober 2010
Følelser<br />
Følelser er primære reaktioner i centralnervesystemet der inklu–derer<br />
amygdala, hippocampus, thalamus og hypothalamus.<br />
I bund og grund kan følelser opdeles i tiltrækning og frastødning,<br />
sympati og antipati. Som en amøbe der stikker et pseudopodie frem af<br />
nysgerrighed og selvopholdelsesdrift. Søgen efter midler til overlevelse.<br />
Og når der stikkes en elektrode ned til amøben, hvorefter den for–<br />
trækker sig og flygter.<br />
Følelser er i bund og grund så simple at de nærmest kan betegnes<br />
som fysisk, kemiske reaktioner.<br />
<strong>De</strong>r er frygten der skaber paratheden til flugt, tagen benene på<br />
nakken så at sige, og så er der nysgerrigheden der kræver nærmere og<br />
nærmere undersøgelser og tilnærmelser.<br />
Drifter er det kompleks af handlemønstre der per automatik affødes<br />
af følelserne. Ofte omtales disse som naturlige tilskyndelser <strong>eller</strong><br />
impulser.<br />
Handlingstilbøjeligheder <strong>eller</strong> impulser er siden senmiddelalderen<br />
blevne inddelte i syv kategorier med betegnelsen, dødssynderne.<br />
Drifter er ikke som instinkter uafvendelige reaktioner på følelser,<br />
men kan hæmmes og udsættes.<br />
En person der uhæmmet handler på sine drifter kaldes ofte uop–<br />
dragen <strong>eller</strong> siges at te sig som et dyr.<br />
En vigtig del af opdragelse består derfor i at gøre følelserne og<br />
drifterne sprogligt tilgængelige via betegnelser og ord. <strong>De</strong>rved kan de<br />
identificeres og gøres tilgængelige for retrospektiv introspektion.<br />
Hvilket er altafgørende for artikuleret og verbaliseret tilgang.<br />
Følelser og drifter kan accentueres i forestillingen og på denne vis<br />
afprøves i andres selskab gennem tilkendegivelser af holdninger,<br />
fordomme, overbevisninger og attituder og forestillede sanktioner<br />
overfor utilstedelige tilkendegivelser.<br />
Frygt for <strong>eller</strong> følelsen af en trussel om tab af selvværd, primære<br />
optimale livsbetingelser m.m. kan dermed afprøves i fantasien og<br />
truslens brod kan stumpes af og frygten dæmpes. Indre uro mindskes.<br />
Frygt for tab af selvværd, hvilen i sig selv, væren samt tab af<br />
indflydelse på sine egne optimale livsbetingelser er så grundlæggende<br />
at enhver er nødsaget at tilegne nogle mestringsstrategier gennem en<br />
såkaldt egenopdragelse.<br />
Gennem en meditativ proces at overveje hvilke af dagens<br />
begivenheder der håndteredes succesfuldt og hvilke mindre heldigt kan<br />
de stilles op som hvilke der er efterfølgelsesværdige og hvilke der er<br />
skræmmebilleder, værdige for sanktioner.<br />
Følelser har den egenskab at de kan vedligeholdes i forestillings–<br />
billeder og dermed også afdæmpes i styrke ved i fantasien at forestille<br />
sig hvilke handlingstilbøjeligheder der i et fællesskab vil være mest<br />
prisværdige at lade komme til udtryk.<br />
5
6<br />
Lykkes det ikke at indarbejde sig en effektiv afværgemekanisme af<br />
frygten for tab af livsgrundlaget og selvværdet, kan følelserne blive<br />
vedholdte i en ond og uhyre stressende cirkel.<br />
Frygt er en livsbetingelse. Mens angst er følelsen når man er<br />
umælende, målløs, underkastet en navnløs frygt der ikke lader sig<br />
beskrive umiddelbart og derfor tilsyneladende ingen årsag har.<br />
Frygtsomhed kan gøres til en livsstil. Så at sige at være et bange<br />
asen. At være bange af sig.<br />
Risikoen ved altid at være bange af sig er imidlertid at man aldrig tør<br />
vise tillid til andre. Til dem at give sig forholdet i vold som man ikke<br />
alene behersker.<br />
Mistro til andres hensigter vil gøre éen blind for ethvert tegn på<br />
velvillighed og man gør sig ude af stand til at tage imod gode, positive<br />
og kærlige tilkendegivelser.<br />
En sådan forhåndsafvisning vil være ensbetydende med egen<br />
isolation.<br />
<strong>Dødssynder</strong>nes - grundlag, - drifterne<br />
En drift er en såkaldt naturlig handlingstilbøjelighed, også et instinkt<br />
kaldet, fordi at en reaktion instinktivt kommer fra rygmarven, uden<br />
bevidst anledning <strong>eller</strong> overvejelse.<br />
Reaktionen er uvilkårlig, i modsætning til en vilkårlig <strong>eller</strong> en<br />
tilfældig. Eller frivillig, for den sags skyld.<br />
Handlingsmønstret er således på ingen måde tillært, men biologiskt<br />
betinget. <strong>De</strong>t hører med til det at være et dyr.<br />
Vi har, gennem Benjamin Libet’s forsøg med en tilskyndelses opståen<br />
og tidsmålet til tilskyndelsens effektuering i handling, opnået indsigt i<br />
den såkaldte „oplevelsens tilbageføring i tid”.<br />
Benjamin Libet kaldte dette fænomen for „bevidsthedens veto- <strong>eller</strong><br />
indsigelsesret”.<br />
<strong>De</strong>rmed menes at der i det godt et kvarte sekund der går mellem en<br />
tilskyndelses opståen, en reaktions initiering og dens faktiske udførelse<br />
i form af reaktionen, er mulighed for at hæmme reaktionen så at den<br />
ikke kommer til praktisk udførelse.<br />
<strong>De</strong>nne mulighed adskiller fænomenet „en refleks” afgørende fra en<br />
instinktiv handling.<br />
Refleksen er udenfor ethvert bevidsthedsniveau, mens den instink–<br />
tive handling er tilgængelig for moralsk intervention.<br />
<strong>De</strong>nne moralske intervention kalder jeg personligt for<br />
„samvittigheden” fordi der findes et tidsrum mellem en tilskyndelses<br />
optræden og dens faktiske udførelse hvori vurderingen „god moral/<br />
dårlig moral” rent faktiskt har en indflydelse på om en tilskyndet<br />
handling kommer til udførelse <strong>eller</strong> ej.
Ved selvransagelse kan man ved retrospektiv introspektion vurdere de<br />
følelser der var aktive i handlingsøjeblikket i en bestemt situation.<br />
<strong>De</strong>t bliver derved muligt at indplacere de moralske udtryk i et etiskt<br />
system.<br />
To moralske forudindtagelser må ikke være modsat rettede idet de da<br />
vil ophæve hinanden.<br />
Muligheden for indsigelse overfor udførelsen af en utilstedelig<br />
moralsk handling bliver dermed meningsløs. <strong>De</strong>t vil da være den blotte<br />
og bare drift, instinktet, der tager overhånd.<br />
I Koranen siges det tydeligt at:„Nattevågen er det bedste middel til<br />
selvforbedring”.<br />
<strong>De</strong>rmed menes der at for at blive et bedre menneske, et mindre<br />
moralskt anløbent menneske, er man nødsaget at foretage selvran–<br />
sagelse;- gennem retrospektiv introspektion at gøre sig sine motiver for<br />
en given handling, klare.<br />
Strider motiverne mod hvad der kunne kaldes almindelig<br />
retsindighed, må handlingsmønstret „omprogrammeres”. Man må med<br />
andre ord lave om på sig selv. Blive et andet og bedre menneske, så at<br />
sige.<br />
Man må tilegne sig en samvittighed der kan sanktionere overfor en<br />
lignende fremtidig handlingstilbøjelighed. Hvor den instinktive<br />
handling med andre ord må stoppes.<br />
<strong>De</strong>n etiske proces, overvejelserne omkring forskellige moralske<br />
standpunkters forenelighed med hinanden er, med andre ord, selvransagelsens<br />
mål.<br />
Skulle det være muligt at to livsbegivenheder var nøjagtigt ens, vil<br />
man kunne komme til et endegyldigt moralskt standpunkt der vil<br />
kunne fastholdes til alle tider.<br />
Men ikke to situationer er nøjagtigt ens.<br />
<strong>De</strong>t er derfor umuligt at forberede sig på „altid” at handle korrekt.<br />
<strong>De</strong>t vil være umoralskt at tilstræbe en korrekt handlen i de fleste<br />
situationer, men der findes en metode til at komme ud af kniben på. En<br />
måde til at undgå sine evindelige forudsigelser og forestillinger om<br />
fremtidige hændelsers forløb på.<br />
For mig er det indlysende at der findes en magt, større end mig selv,<br />
der er altseende, althørende, alvidende. Og til denne magts attributter<br />
hører også at den er „retfærdigheden”, „godheden”, „sandheden” og i<br />
det hele taget, ophavet til alle absolutters manifestationer. Som i<br />
mennesket i sig selv ikke findes og derfor ikke kan defineres.<br />
Ved i tillidsfuldhed at lægge sin vilje og sin styrke over til vejledning<br />
fra denne højere magt, kan man opnå en sindsro i overbevisningen om<br />
at man vil gebærde sig bedst muligt. At man lader sig vejlede til at<br />
optræde ret i det uopnåelige, det perfekte, men som intet menneskeligt<br />
væsen i sig selv er i stand til at opnå.<br />
7
8<br />
Risici<br />
<strong>De</strong>n grundlæggende tryghedsfølelse består i selvværd, at ens behov for<br />
omsorg bliver tilfredsstillet.<br />
En asiatisk munk der sidder foran klippehulen hele dagen er<br />
tilsyneladende tryg og hviler i sig selv.<br />
To gange om dagen bringes vand og en lille skål ris af en hjælper.<br />
<strong>De</strong>nne munk udsætter sig for den risiko det vil være at hjælperen<br />
dør, hvorefter munkens verden styrter i grus.<br />
Livsindholdet, at skubbe alverdens uro fra sig, meditationen og<br />
tilnærmelsen til verdensaltet, forpurres.<br />
Projektet kan fortsættes og munken dør af sult og tørst i håbet om<br />
at alverdens lidelse er udslukt og at vedkommende ikke genfødes i den.<br />
Eller munken kan sadle om, vende tilbage til verden og deltage i at<br />
skaffe sig sin egen føde samt andre livsfornødenheder.<br />
Når man deltager i livet, risikerer man at sætte sin egen sikkerhed og<br />
tryghed overstyr.<br />
I begærlighed efter maksimal tryghed, kan man gøre sig afhængig, af<br />
et andet menneske, en gruppe mennesker.<br />
Stoltheden over denne tilknytning kan få éen til at bryste sig af<br />
tilknytningen. Ens smukke stoute kone som man kalder „mor” f.eks.<br />
En sådan afhængighed vil ved sin afbrydelse føre til dyb sorg. Sorg<br />
der er følelsen af tabet af tilknytning, selvværdet, følelsen af at blive<br />
draget omsorg for.<br />
Sorg kan afreageres med vredesudbrud. Hvilket, efter sigende, er<br />
sundt, i afmålte mængder.<br />
Men afhængigheden kan også have været så overdreven at bare<br />
styrken af den er en trussel mod selvets egenopholdelse.<br />
Frygt er den uværgerlige forudanelse om at et tab, når den tid<br />
kommer, kan blive så uudholdeligt at man vil flygte fra frygten der<br />
kommer af risikoen ved at gøre sig sårbar.<br />
<strong>De</strong>nne frygt kan føre til at man tilegner sig strategier for at gøre sig<br />
urørlig, at føle sig urørlig.<br />
Man kan blive arbejdsnarkoman, sexslave, spillefugl, stofmisbruger,<br />
alkoholiker, hvilke alle kan føres tilbage til begæret om at være noget.<br />
At være ovenpå. At dog have noget at være stolt af.<br />
Tilknytningens uomgængelighed så vi hos munken. Mennesket kan<br />
kun leve ved at tage risikoen ved samvær på sig og dermed tage frygten<br />
for at miste det man har, på sig, i tilgift.<br />
Afhængigheden af tilknytning er uafvendelig. <strong>De</strong>t gælder om at gøre<br />
sig afhængighedens omfang klart, så at man kan overkomme sorgen<br />
over at måtte gøre sig fri af den.
Frygt<br />
Frygt er en forudanelse om noget kommende, en følelse af noget<br />
truende, en trussel mod ens selvværd, sin hvilen i sig selv i tryghed.<br />
Selvværd er den følelse man har af at når man træder ind i et lokale<br />
hvor en anden <strong>eller</strong> andre er til stede, i en forsamling, har man<br />
fornemmelsen af at gøre en forskel.<br />
At føle at man bliver anerkendt som tilstedeværende, uanset man<br />
ikke bliver hilst på, modtager genkendelsens nik <strong>eller</strong> andre umærkelige<br />
tegn på ens tilsynekomst. Og h<strong>eller</strong> ikke gør krav herpå. Man<br />
veed man er.<br />
Selvom man er fremmed kan man vedblive at være dette og alligevel<br />
bevare sin integritet.<br />
Man kan føre sig frem med selvsikkerhed og selvagtelse.<br />
Hænger man sin selvsikkerhed op på sin selvtillid, nøjsomt erhvervet<br />
gennem træning og tilegnelse af éen <strong>eller</strong> anden færdighed, risikerer<br />
man at lige netop denne færdighed ikke bliver værdsat, påskønnet <strong>eller</strong><br />
overhovedet anset for at være relevant.<br />
Man kan øve sig i etikette for de bonede gulve, hvor denne færdighed<br />
vil falde til jorden i mindre ydmyge <strong>eller</strong> sofistikerede situationer.<br />
Hvis man alene satser på sin persons anseelse og anerkendelse<br />
gennem ydre tegn, vil en trussel mod dette tegns gangbarhed som<br />
værdighedsskabende egenskab kunne føles som en trussel mod hele<br />
ens person. Altså ens berettigelse overhovedet.<br />
Frygt kan også skabes af en forestilling om tab. En indbildt risiko. Eller<br />
det kan være for ikke at få den opmærksomhed man føler er ens<br />
person skyldig.<br />
Trussel om straf er en indlysende mulig fremkaldelse af frygt og<br />
anses ofte for at kunne opereres på fra den andens side som en<br />
modificerende faktor for ens opførsel.<br />
Men for religiøse personer kan bare tanken om „Gud’s Straf” blive<br />
særdeles invaliderende og handlingslammende.<br />
Aggression er en forsvarsparathed hvor der udskilles ekstra adrenalin<br />
i blodet.<br />
Vrede er et følelsesmæssigt udtryk for den usikkerhed frygten<br />
sammen med adrenalinsparket giver.<br />
Hvis ikke man har øvet sig i at genkende vreden og at håndtere den<br />
på en socialt acceptabel vis, risikerer man at give den afløb i form af<br />
aggression. <strong>De</strong>n uforarbejdede, ubehandlede og bevidstløse afløbsform<br />
i form af forsvarshandling, afvisning af det der føles og betragtes som<br />
angreb. <strong>De</strong>t kan være fysisk som f.eks. voldeligt forsvar såvel som<br />
voldsomme verbale udfald.<br />
Frygt er et altid tilstedeværende potentiale og bør derfor behandles<br />
med alvor.<br />
En strategi om altid at ville kunne imødegå denne frygt er ikke<br />
fremkommelig.<br />
9
10<br />
I stedet skal man se på hvilke afløb for sin vrede der er tilladelige og<br />
moralskt forsvarlige.<br />
<strong>De</strong>nne vished kan man få ved at diskutere god og dårlig opførsel og<br />
moral med andre.<br />
Og dernæst bé’ til sin højere magt om at man må få vejledning og<br />
styrke til ikke af forløbe sig.<br />
Ufrihed<br />
Ufrihed glimrer ved sit fravær. Ufriheden er et bestandigt uom–<br />
gængeligt vilkår og dermed altid nærværende.<br />
Øvelsen består i at tackle ufriheden så at overvindelsen af den kan<br />
betragtes som en succes.<br />
At finde sig nogle begrundelser og årsager til at man villigt<br />
underkaster sig ufriheden. Eller at man på trods af den ikke lader sig<br />
handlingslamme.<br />
Overvejelser der for éen selv kan retfærdiggøre at man har bragt det<br />
offer man har fundet nødvendigt. Om så det skulle medføre at man<br />
føler at have taget hensynet til den anden <strong>eller</strong> andre højere end<br />
hensynet til éen selv.<br />
Historiskt set har det i århundreder, ja, årtusinder, været diskuteret<br />
om altruisme findes. Altså det totale fravær af følelsen af ufrihed.<br />
Spørgsmålet er næppe værd at bruge tid på idet ethvert levende<br />
væsen har sine helt egne følelser og ethvert menneske sin egen ret til at<br />
forsøge at give dem udtryk i handlinger såvel som i forklaringer og<br />
begrundelser i ord.<br />
Spørgsmålet om hvorvidt en ubegrundet, altomfattende kærlighed<br />
findes, en såkaldt altruistisk livsindstilling, må bortfalde i det<br />
omfang den lyttende ikke har tillid til at den talende taler sandt og at<br />
vedkommendes ord står til troende.<br />
Fravær af frihed i form af ufrihed vil altid kunne analyseres,<br />
pointeres, forklares og begrundes.<br />
<strong>De</strong>rimod er frihed en trosartikel. Frihed kan ikke forklares rationelt<br />
og logiskt.<br />
Kærlighed bliver nemmere at afdække hvis den kan analyseres og<br />
udloddes i adskilte doser.<br />
<strong>De</strong>t vil sige at man kan opstille parametre for hvornår man vil forholde sig sine<br />
kærlighedsytringer. Hvornår og under hvilke omstændigheder man vil båndlægge<br />
dem. Hvornår man eventuelt vil tilbageholde handlinger og følelsesmæssige<br />
udtryk man mener vil kunne virke som afslørende for kærlige fornemmelser<br />
såsom overbærenhed, hengivenhed m.m.<br />
Ufrihed består i at kunne afsløre grænserne for udfoldelser under<br />
hensyntagen i bredeste forstand til sine omgivelser.
Og dernæst, indenfor disse grænser at kunne tilegne sig følelsen af<br />
frihed. Ydmyghed, overgivelse og endda underkastelse.<br />
Frihedsbegrebet er irrationelt, en trosartikel, en besværgelse, et<br />
mantra der ved sin idelige gentagelse bevidstheden kan samles om når<br />
frygtsomheden skærpes af indbildte trusler mod trygheden, sikkerheden,<br />
følelsen af at være omgivet af omsorgfuldhed.<br />
For den afhængige af enhver slags findes éen og kun éen absolut<br />
frihed. Nemlig at give sig hen til den første dosis i den afhæn–<br />
gighedsskabende omstændighed <strong>eller</strong> at lade være.<br />
Harme<br />
Vrede er en følelse der udspringer af tilstanden øget adrenalin i blodet.<br />
En såkaldt ubehandlet vrede får gerne sit afløb i fysiske som verbale<br />
udfald mod trusselvolderen.<br />
<strong>De</strong>n moralske anfægtelse mod at lade sin vrede komme til udtryk kan<br />
dog være så voldsom at den fører til tilbagetrækning, passivitet og<br />
handlingslammelse.<br />
Når den penible situation i det sidste tilfælde er overstået, kan vreden<br />
da nemt sætte sig til harme. En vrede der ikke er kommet til udfoldelse<br />
<strong>eller</strong> har fået sin forløsning. En alvorlig stressfaktor.<br />
Når man er kommet hjem <strong>eller</strong> tilbage til sine såkaldte trygge<br />
rammer, kan man så ruge over hvornår og hvordan man vil sætte et<br />
forsinket, men velovervejet modangreb ind ved næstbydende lejlighed.<br />
<strong>De</strong>tte er udtryk for følelsen af retfærdig harme. <strong>De</strong>n såkaldte<br />
„retfærdige harme” hænger sammen med den forøgede ophobning af<br />
cortisol i kroppen, og kan ved rent tankespind omkring konfliktens<br />
fiktive løsning, vedholdes ved ren og skær fantasi. Og derved give<br />
anledning til en længerevarende stress-tilstand.<br />
Retfærdig harme forudsætter at den forulempede er den der afgør<br />
hvad retfærdighed består i. Harmens afløb består med andre ord i<br />
retten til at definere hvori retfærdighed består. Egenhændigt. Og ikke i<br />
afvejning med andres opfattelser. <strong>De</strong>raf udtrykket „Myten om den<br />
retfærdige harme”.<br />
<strong>De</strong>t kan dog også komme over éen, i bagklogskabens klare lys, at<br />
man i sin vrede har forløbet sig.<br />
<strong>De</strong>tte kaldes at have overreageret, hvilket som regel ikke antages for<br />
at være moralskt forsvarligt.<br />
Hvis man har ruget over sin retfærdige harme til nærmest<br />
kommende lejlighed der byder sig for gengældelse, vil den oprin–delige<br />
trussel mod ens selvfølelse, selværd og integritet for længst være passé.<br />
Hævntogtet må derfor nødvendigvis være rettet mod en for den<br />
såkaldte retfærdige harme, irrelevant situation.<br />
11
12<br />
Optrinnet kan derfor ikke undgå at være en overreaktion, et grundløst,<br />
uberettiget overfald der under ingen omstændigheder er moralskt<br />
forsvarligt.<br />
At angribe en førhen truende person for at have dårlig moral,<br />
angribes derigennem med våben fra nøjagtigt samme skuffe, den med<br />
nemlig etiketten „dårlig moral” påklistret.<br />
Når det går op for éen hvilke forkastelige strategier man anlægger,<br />
kan man gøre et af to.<br />
Man kan omprogrammere sig selv, hvilket ikke er ganske nemt, men<br />
hvis man har tillid til en magt, større end éen selv, skal det nok gå<br />
endda.<br />
Eller man kan gøre som den afhængige af enhver slags vil gøre.<br />
<strong>De</strong>t vil nemlig kræve fortrængning, ikke at se sine nederlag i øjnene<br />
og dette kræver flugt.<br />
Ud over i beruselsen, ind i den formørkelse ens foretrukne stof i en<br />
overdosis kan gi’.<br />
Karakterbrister<br />
Karakterbrist er en blind følgen sine drifter, åndløst og ureflekteret.<br />
<strong>De</strong>t værste er at frygt for tab af éens sikkerhed og tryghed, ikke lader<br />
sig eliminere.<br />
<strong>De</strong>t er derfor i ethvert menneskes lod at lære sig at håndtere den af<br />
frygten affødte vrede gennem strategier der fører til socialt acceptabel<br />
opførsel.<br />
Karakterbrist består i at give sin vrede utilgivelige, moralskt<br />
forkastelige afløb og dernæst benægte at det faktiskt har været det der<br />
har været tilfældet.<br />
Karakterbristen består i at affinde sig med at man handler mod sin<br />
vilje, med følelsen af at man har en dårlig moral, men ikke vil søge<br />
hjælp til at afvende dårlige handlemønstre <strong>eller</strong> karakterdefekter,<br />
uvaner, til konstruktive og socialt acceptable reaktionsmønstre, hvilke<br />
der skal tilkæmpes, tilegnes og indøves.<br />
Modstand mod refleksion, retrospektiv introspektion, afholder fra<br />
tilpasningen af moralen som idealt forestillingsbillede og affødning af<br />
tillempede, tilpassede til, for samvær, acceptable opførselsmåder.<br />
At komme sine karakterdefekter til livs er et spørgsmål om selvop–<br />
dragelse.<br />
Men man ved intet om de idealer der er efterstræbelsesværdige for<br />
ens selvopdragelse, hvis ikke man modstiller og koordinerer sine<br />
synspunkter med andres for afprøvning af deres almene gyldighed.<br />
For afprøvning af fordommenes gyldighed er man nødt til at tilegne sig<br />
et sprog der kan samtales i med andre om følelseslivet, alle de kompli-
cerede motiver man kan have til at nære frygt der ved réel udsættelse<br />
for trussel kræver en raktion i vrede.<br />
Med tilegnelsen af sproget kan man lære sig at identificere sine<br />
følelser og afstemme sine forestillinger om rimelige afløb for vrede<br />
med hvordan andre håndterer deres i lignende situationer.<br />
<strong>De</strong>n værste karakterbrist vil til enhver tid være at afvise hjælp <strong>eller</strong> at<br />
undlade at opsøge den i forestillingen om at „jeg kan bedst selv”.<br />
At tro sig selvberoende er den absolut værste karakterbrist og er<br />
højeste udtryk for dårlig moral.<br />
For den der tror på en magt større end vedkommende selv, vil<br />
selvberoenhed som ideal være ensbetydende med blasfemi.<br />
At være sin egen Herre<br />
Mange mennesker kender til ambitionen om at ville dupere. Man<br />
fremstiller et dokument med de mest overbevisende fakta og<br />
argumenter til dagens møde.<br />
Nogle vil endda kende til vågenat og søvnløs roteren om i sengen når<br />
man gennemtænker:<br />
„Hvis nu denne <strong>eller</strong> hin indvending forekommer, imødegår jeg det<br />
bare med ... !”<br />
Man forestiller sig at kunne foregribe begivenhedernes gang og forme<br />
modtagernes udbytte af det veltilrettelagte sindrige og geniale oplæg.<br />
Man glemmer blot at tanker ikke kan læses. Endsige at man kender<br />
og forstår modtagerens forudsætninger for forståelse og tiltræden i<br />
samstemmighed.<br />
Ikke enhver hændelses indtræf kan forudses og foregribes.<br />
Klatøjet, når kampen skal stå, er det nemt at forfalde til blot at læse<br />
sit forlæg op og dernæst lade stå til.<br />
Følges denne strategi rent rutinemæssigt, bliver man stresset over<br />
aldrig at få gjort sin indflydelse gældende.<br />
Strategien tager ikke højde for spontaneitet og synspunkters til–<br />
nærmelser hinandens.<br />
Under opgivelsens stress risikerer man at blive stejl, uden<br />
imødekommenhed overfor andre.<br />
<strong>De</strong>t er i stedet tilrådeligt at anråbe en magt, større end éen selv, om<br />
at få øjeblikkets inspiration og iøvrigt at lade tilfældet råde. At give sig<br />
forsynet i vold.<br />
Bé’r man samtidigt om at få taget de evindelige spekulationer fra sig,<br />
kan man bedre, med sindsro, give sig hen til helingen ved en god nats<br />
søvn.<br />
<strong>De</strong>t er en illusion at tro at alle eventualiteter kan forudses.<br />
<strong>De</strong>t er langt nemmere at leve med uløste problemer hvis man tænker<br />
13
14<br />
at ens højere magt er „<strong>De</strong>n Altseende, Althørende, Altvidende”. Og<br />
derefter at give sine problemer over til denne og i stedet få sovet.<br />
Fordi det ganske simpelt indebærer en umulighed, er åndelig<br />
fuldkommenhed ikke efterstræbelsesværdig.<br />
Tvært imod, åndelig vækst er al ens stræben værd. Til dette kræ–ves<br />
åbenhed, opmærksom koncentration og fremfor alt, vågenhed.<br />
Når alligevel intet former sig helt efter ens eget hovede, er det til at<br />
gå ned med stress over.<br />
Hvis det, dette på trods, skulle vise sig at alle ting alligevel skulle gå<br />
som man har tænkt sig, ville man være sin egen Herre, selveste Vor<br />
Herre i egen høje person så at sige.<br />
Ingen religioner billiger at mennesket sætter sig i dets gud’s sted.<br />
Forsøg derpå vil kun være til at få stress af.<br />
Skyld og skam<br />
Skyldfølelsens frembrud fordrer et påtaget ansvar for en givent<br />
hændelsesforløbs forekomst.<br />
<strong>De</strong>rmed må det fremgå dette at såfremt et forud fastlagt hændelsesforløb<br />
kikser med hensyn til det planlagte resultat, at det kokser, vil det<br />
være den ansvarshavendes ansvar.<br />
I langt de færreste livsomstændigheder vil det forholde sig på den<br />
måde at et hændelsesforløb fastlægges som en årsags—virkningsmæssig<br />
sammenhæng. Altså som planlagt.<br />
I stedet taler vi om forventninger.<br />
Årsags-virkningsmæssige sammenhænge er så komplekse at kun ved<br />
videnskabelig kontrol af omgivelserne vil planlægningen være mere<br />
end delvis mulig. Og så er der tale om forsøg.<br />
I langt de fleste af livets forhold er der tale om at årsags–<br />
virkningsmæssige sammenhænge er så diffuse, så komplekse at enhver<br />
analyse kun kan være delvis og partiel.<br />
Og så vil analyseprocessen kun vare ved, indtil at den der forsøger at<br />
undersøge forholdet føler sig tilfreds med resultatet. Hvor<br />
ufuldkommen og utilstrækkelig den frembragte forklaring end må føles<br />
for enhver anden.<br />
<strong>De</strong>r er altså altid to sider af at fastlægge en skyldighed.<br />
En undersøgelse skal altid passe til det forventede resultat. Ellers er<br />
der tale om forsøg med mangelfuld kontrol. Undersøgelsen skal altså<br />
vise at den har ret.<br />
Og så er der på den anden side den frygtelige mulighed at<br />
undersøgelsen viser noget helt andet end man troede.<br />
Med andre ord et muligt skyldsforhold der ikke er taget højde for.<br />
Årsagen er skyld i virkningen. Men at årsagen er en forkert antagelse<br />
kan blive vished.
Især i personlige forhold, helt ned til interpersonelle relationer mellem<br />
to, kan afdækning af skyldsforhold få masker til at krakelere.<br />
Er det sådan at den påtagede maske tages for et fuldgyldigt udtryk<br />
for éen selv, i bund og grund, vil man være ilde stedt. På spanden kort<br />
og godt.<br />
Ethvert menneske har nogle idealer, nogle moralske normer som<br />
vedkommende forsøger at leve op til. Men vil nogensinde jeg blive i<br />
stand til at føre mine højeste idealer ud i livet? Nej!<br />
Når éens selvutilstrækkelighed afsløres, vil man skamme sig ned i<br />
skoene. Helt ned under gulvbrædderne og man kunne grave sig selv<br />
ned i et sort hul.<br />
Man vil kravle og krybe, ind i sig selv i skjul. Hvis ikke man har<br />
fundet en metode til at overbevise sig om at man umuligt kan være<br />
ansvarlig for alt og dermed påtage sig al skyld.<br />
Bag et sådant umenneskeligt krav, vil der altid kunne findes en<br />
person der indeni kan gøre sig i stand til at beklage en spådoms<br />
manglende opfyldelse, at tingene gik som de gik og så give en<br />
undskyldning. I stedet for at forblive i selvbebrejdelsernes<br />
selvforstærkende nedbrydelse af selvet og dets selvværd.<br />
Stiller man sig det helt umenneskelige krav, altid at have styr på<br />
tingene, indtager man en fejlagtig opfattelse af årsags–virkningsmæssige<br />
forhold.<br />
Kort kan man udtrykke:„Valgte man sig selv sine egne forældre, ville<br />
verden nok se meget anderledes ud!”<br />
<strong>De</strong>r er en magt, større end og udenfor éen selv der er ansvarlig for<br />
éens valg af forældre.<br />
I jo større grad man måtte mene at ens forældre er en tilfældighed, jo<br />
mindre selvværd kan man opbygge. I stedet må man forlade sig på alt<br />
hvad man kan tilegne sig. Leve på sin selvtillid og selvtilstrækkelighed.<br />
Uden skelen til evner. Som om øven vil kunne kompensere for alt.<br />
<strong>De</strong>n skam man måtte pådrage sig ved at man falder igennem, ikke<br />
formår at udfolde <strong>eller</strong> udføre den rolle man havde påtænkt sig<br />
gennem sin selvtillid og „øvelse gør mester” osv. kan man forsøge at<br />
komme om ved gennem fortrolige parter man er sikker på ikke vil<br />
fordømme éen for ikke at være umenneskelig. Altså ikke at være sin<br />
gud lig.<br />
Og så gælder det om at tilegne sig en metode til at få undskyldt, helst<br />
på rette tid og sted, men ihvertfald, såvidt muligt at få undskyldt for<br />
hvad man har forvoldt af skade.<br />
<strong>De</strong>tte lader sig nemt ordne i materiel forstand. Man kan gradvist<br />
genoprette.<br />
Men i følelsesrelationer findes ingen garanti, endda ikke engang for<br />
at en intention om genopretning hos de skadelidte er til stede.<br />
I visse tilfælde må man forberede sig på at måtte undskylde umulige<br />
ansvarspositioner man hverken kan have lod <strong>eller</strong> del i. Men hvor den skadelidte<br />
mangler indsigt og evne til at gennemskue umuligheden af en bestemt<br />
årsags-virkningsmæssig sammenhæng som forklaring.<br />
Man må antage sig en magt, større end éen selv som man overgiver til<br />
15
16<br />
<strong>eller</strong> lægger følelsen af uretfærdighed over på. Bede om at dét, ... ;-<br />
bekymringen bliver taget fra éen.<br />
Ved at udfinde sig et objekt af en slags man kan bé’ til.<br />
En almindelig erfaring er det at man intet svar vil få på sådanne<br />
bønner om udredning af sin vildrede. Ingen bliver fortalte af „deres<br />
højere magt” hvad de skal stille op.<br />
<strong>De</strong>rimod kan man opleve sig grebet af en indre ro der tillader éen at<br />
give sig hen til at „en løsning nok skal vise sig” og derpå få en rolig<br />
nats søvn <strong>eller</strong> i selskab, at give sig hen i sin fulde tilstedeværelse i<br />
nuet.<br />
Samtale har den egenskab at når man udkaster et spørgsmål til<br />
besvarelse vil spørgsmålet være:„Hvad er svaret? Men, spørgsmålet vil<br />
være svaret, når bare vi er sammen”.<br />
At skilles i enighed om hvad man er uenige om, kan være en utroligt<br />
befriende følelse.<br />
Man kan give sig hen til at en „højere magt” i øjeblikket vil tage sig af<br />
hvilket synspunkt der lige nu får overtaget.<br />
<strong>De</strong>refter kan man vinde fornyede kræfter til at foretage undersøgelser<br />
angående hvilke måder hvorpå uforligelige synspunkter skal kunne<br />
trives og sameksistere, uden at det ene standpunkts overlevelse lades<br />
afhænge at det andets eliminering.<br />
Eller i yderste konsekvens, aflivning af standpunktets bærer.<br />
<strong>De</strong>t må gøres gældende at sindsroen skal vindes trods det at man<br />
ikke vinder over den anden og sætter det afgørende stød ind, men at<br />
man accepterer at skulle skilles i fred og fordragelighed. I ydmyghed at<br />
underkaste sig at kræfter udenfor éen selv med et forsyn har bragt<br />
begivenhederne til et stade man må underkaste sig.<br />
I hvilken udstrækning man da har gjort sig til offer for knæfald for<br />
overmagten <strong>eller</strong> man blot har opført sig anstændigt, må man afklare<br />
med den næste. <strong>De</strong> af dem man omgås man har fortrolighed med og<br />
tillægger indsigt og dømmekraft.<br />
<strong>De</strong>n åbne og hudløst ærlige samtale er begyndelsen til enhver<br />
lykkelig slutning.<br />
Og lykke er som bekendt en følelse der kun indfinder sig i dryp.<br />
Taknemmeligheden over at have overvundet sig selv og sine<br />
umiddelbare dyriske drifter, må kastes over på en magt, udenfor og<br />
større end éen selv.<br />
I hvor høj grad „det naturlige” da må undertvinges er altid et<br />
spørgsmål til afgørelse ved rådslagning.<br />
Frygten for ikke at kunne leve op til sine krav til sig selv, er altid<br />
tilstede–nærværende.<br />
Når man påtager sig et ansvar for noget, må man derfor altid, i<br />
aldeles åbenhed og hudløst ærlig være villig til at blotlægge præmisserne<br />
for sin ansvarspåtagelse.<br />
Kun på denne vis kan man forvente støtte til, fra andre, at kunne leve<br />
op til ansvaret.
Selv og alene kan man ikke beslutte sig til at være tillidsvækkende.<br />
Troværdighed er ikke en hætte man trækker ned over hovedet.<br />
<strong>De</strong>r findes afgjort karakterafvigere med så store følelsesmæssige og<br />
mentale problemer at de nærmest per automatik vil vælge at leve på<br />
plat fordi de måske sådan har lært dem at på denne måde kan de<br />
bekæmpe deres skam ved ikke helt at slå til. En grad af<br />
selvutilstrækkelighed måske.<br />
Men det er indenfor enhver persons rækkevidde gennem resten af sit<br />
liv at leve, uden skamfuldhed og kun momentant opdage at man ikke<br />
altid kan leve op til sine egne og andres forventninger.<br />
Når man får aflagt skamfuldhed fra sin person som et fremtrædende<br />
træk, vil man kunne lære af sine fejl, lægge lærdommen frem og man<br />
vælger ikke vilkårligt at kalde sig ansvarsfuld, men med vilje, nærmere<br />
af indsigt i hvad man vil kunne påtage sig skylden for.<br />
Sorg er følelsen af at have tabt, mistet. Vel at mærke et reelt tab. I<br />
modsætning til tab af anseelse, autoritet, respekt osv. hvilke områder<br />
er langt mere luftige.<br />
Sorgen indtræder i samme øjeblik at erkendelsen af uoprettelighe–<br />
den af tabet indtræder.<br />
Tab af de luftige livsomstændigheder afføder driftsmæssige<br />
reaktioner der kan beskrives ved forholdet mellem de til dødssynderne<br />
hørende reaktioner.<br />
<strong>De</strong>t er tit hørt:„Så bliv da vred på Gud og gi’ Ham en skideballe”,<br />
<strong>eller</strong> udsagn som:„Jeg bærer med smil min byrde”.<br />
Fælles for sådanne strategier er at de tilhører en tid hvor en stor del<br />
af befolkningen ikke kunne tillade dem sorgens byrde. <strong>De</strong>res værdi<br />
som arbejdskraft ville forringes, hvilket kunne medføre bortvisning og<br />
udstødelse. I liv i armod er enhvers maksimale indsats og ydelse for<br />
føde på bordet uundværlig, så en undertrykkelse af sorgen er påkrævet<br />
og det kan være både som social og individuel strategi.<br />
Tab af livsbetingelser såsom vanære, gennemhulning at selvtilliden<br />
som funderet på falskt grundlag, naragtiggørelse for at 12–sæts-<br />
servicet bl.a. er sølvplet osv. er hurdler der kan overvindes. Man kan<br />
lade være at stoltsere af sin status. Om ikke andet, så kan éens<br />
omgangskreds udskiftes. Men det kunne den ikke på landet i fortiden.<br />
Så måtte man flytte til byen.<br />
<strong>De</strong>rimod er tab af kærlighed der må forudsættes for indgåelse af et<br />
parforhold <strong>eller</strong> det der hører forældre–børn til, uopretteligt.<br />
Sorgen trænger sig med mellemrum på. <strong>De</strong>n er så ubærlig og<br />
længere varende at éens næste ofte ikke er i stand til at tackle den<br />
lidende. <strong>De</strong>n der ikke forstår bé’r den sørgende om at stoppe al den<br />
selvmedlidenhed.<br />
17
18<br />
Sorg<br />
Ingen drifter findes til at afbøde sorgens virkninger. Men i stedet kan<br />
man som mestrings– <strong>eller</strong> overlevelsesstrategi foretage overspringshandlinger.<br />
Og disse kan så til gengæld kategoriseres indenfor<br />
dødssynderne.<br />
Da overspringshandlinger ofte synes nuets eneste udvej, er udtrykket<br />
„dødssynder” måske ikke det mest velvalgte.<br />
Men hvis et bestemt handlingsmønster indarbejdes som<br />
kompensation, kan man begynde at tale om afhængighed. Og<br />
afhængighed af vaner kan imidlertid gå hen i sidste ende at blive<br />
livstruende.<br />
Længsel<br />
Længsel, dagdrømmeri, fantasterier osv. er drømmenes mål.<br />
I modsætning til forhåbninger der kun angår fremtiden, foregår længsel<br />
udelukkende bag lukkede øjne.<br />
Erindringen om tingenes tilstand i fortiden <strong>eller</strong> følelsen af at nu’et<br />
bør vare ved, kan fylde éen med fryd og forhåbningen om at denne<br />
lykketilstand vil vare ved, ved indbildningens kraft.<br />
<strong>De</strong>nne drøm er længselens genstand.<br />
Længslen kan også siges at angå fremtiden i den forstand at lykke–<br />
tilstandens forestillede præmisser og tilstande projiceres på frem–<br />
tidige forhold.<br />
Savn<br />
Savn er en form for længsel der angår fortiden. Og oftest tales der om<br />
savnets genstand.<br />
Jeg savner mor.<br />
Jeg savner far.<br />
Jeg savner min søster.<br />
Jeg savner min kæreste – osv.<br />
Jeg savner at kunne drikke en øl og en snaps til at skylle silden ned<br />
med og skyllemiddel til gule ærter.<br />
Jeg savner vores gamle hus hvorfra jeg kunne gå til vennerne, men et<br />
hus tilstrækkeligt med plads og som vi kan betale, ligger på landet.<br />
Jeg savner at ligge i ske.
Jeg savner at når jeg satte mit kryds rigtigt på valgdagen, blev mine<br />
interesser varetagne.<br />
Jeg savner lønnen på min gamle arbejdsplads. Ligesom det tilhø–<br />
rende arbejdspres.<br />
Savnet kan gå på fordums tryghed, fordums sikkerhed, fordums<br />
ubekymrethed som mange forbinder deres barndom med.<br />
Ligesom for længslens vedkommende, er der over savnet et vist skær<br />
af utopi og melankoli.<br />
Men det er hverken længslen <strong>eller</strong> savnet iboende at drømmene skal<br />
forsøges virkeliggjorte.<br />
<strong>De</strong>tte hører begærligheden til, ambitionernes domæne til at ville<br />
virkeliggøre det der ligger indenfor de reelle muligheders grænser<br />
samt deres kompensatoriske værdi.<br />
Håb<br />
Forhåbninger er ønsker for fremtiden. Drømme og forestillinger om<br />
denne fremtid kan formuleres som planer for fremtidig handlen.<br />
<strong>De</strong>r kan for disse forhåbninger være fastsat et ønske om et konkret<br />
mål som afslutning på planlægningen. F.eks. kan dette være en opsparing<br />
i processen at skaffe midler.<br />
Men det kan også være en plan om at få forløsning for uforløste<br />
følelser.<br />
Forhåbningen kan da i sidste tilfælde gå på at få erkendelse, viden og<br />
indsigt i samt mod til at konfrontere følelserne og forholde dem med<br />
deres oprindelige årsag <strong>eller</strong> ophavet til følelserne.<br />
I dette tilfælde er forløsningen nært forbundet med at opnå en følelse<br />
af sindsro.<br />
<strong>De</strong>tte indebærer en minimering af frygt for fremtidige plagsomme<br />
begivenheders indtræf.<br />
Ønskerne kan analyseres i kategorierne som beskrevet ved døds–<br />
synderne, drifterne der udløses af følelsesmæssige tilstande.<br />
Håb i al almindelighed, uspecificerede forhåbninger, blot „håb”, må<br />
antages at gå ud på både at tackle drifterne på acceptable måder,<br />
ligesom at minimere sorrighed og frygt for brydsomme følelser.<br />
Disse kan forårsages af truet selvværd, tab af kærlighed samt<br />
sikkerhed for en tryg tilværelse, udsættelse for andres vrede, foragt<br />
osv.<br />
I dette lys synes „dødssynderne” at være en lidt misvisende<br />
betegnelse idet det næppe kan forbindes med nogen synd at drømme<br />
om en tilværelse opfyldt af så mange lykkelige stunder som muligt.<br />
Forhåbninger om at vinde i lotteriet, og lignende usandsynlige begivenheder som<br />
19
20<br />
som det mest lykkebringende, må antages at være forbundet, både med<br />
begærligheden ligesom den stolthed det vil kunne give at blive i stand til<br />
at forgylde sin tilværelse, evt. med prangende og pralende indhold.<br />
Sådanne materielle mål for forhåbningerne, „håbet”, er det nemt at<br />
kategorisere som ikke særligt eftertragtelsesværdige planer for at<br />
komme ud af livets umiddelbare og uundgåelige fortrædeligheder.<br />
<strong>De</strong> er så flyvske og urealistiske at en afhængighed af sådanne<br />
mestringsstrategier kan lignes med afhængighed af enhver form for<br />
berusende, euforiserende <strong>eller</strong> afslappende og bedøvende rusmiddel.
1. Hovmod, stolthed, egoisme<br />
<strong>De</strong> syv dødssynder:<br />
2. Begærlighed, ambitioner, misundelse<br />
3. Sex, begær, utugt, hor<br />
4. Vrede, hævn<br />
5. Gerrighed, materialisme<br />
6. Frådseri, overforbrug<br />
7. Dovenskab, ladhed<br />
21
22<br />
Stolthed<br />
Hovmodighed<br />
Hoven<br />
Indbildskhed<br />
Brovten<br />
Brysten sig af<br />
Blærethed<br />
Kæphøjhed<br />
Kålhøgen<br />
Praleri<br />
Brilleren<br />
Hoveren<br />
Overmodighed<br />
Opblæsthed<br />
Overlegen<br />
Grandiositet<br />
Storladenhed<br />
Almagt<br />
Omnipotens<br />
Selvhøjtidelighed<br />
Forfængelighed<br />
Hensynsløshed<br />
Ufølsomhed<br />
Egoisme<br />
Selviskhed<br />
Egenkærlighed<br />
Egennyttighed<br />
Selvtilstrækkelighed<br />
Selvfortroende<br />
Selvoptagethed<br />
Selvcentrering<br />
Beregnende<br />
Vigtig<br />
Ærbarhed<br />
Ærekærhed<br />
Stridbarhed<br />
Hykleri<br />
<strong>De</strong>n - første – dødssynd<br />
At stoltsere er at fremvise sin pragt, at fremvise et ydre der er bedre,<br />
mere pragtfuldt end hvad der er tilsvarende sammenligneligt.<br />
At praktisere sine færdigheder med beundring for øje.<br />
Stoltheden fremstår som effekten af stoltseringen, at sole sig i<br />
beundringen af pragten og glansen, hvilket helst skal lyse ud ad de<br />
potentielle beundreres ansigter og øvrige udtryk.<br />
Hovmodet opstår ved at det hævdes at beundringen er en realitet på
trods af at den ikke har et iagttageligt udtryk i form af de potentielle<br />
beundreres holdninger og attituder overfor den selvpåtagedes glans.<br />
At rose sig af ikke at have nødigt at skulle sætte sin ære på spil idet<br />
denne er på forhånd given.<br />
At være stolt over sin ypperlighed, sin kone, sine børn, sin bolig, sin<br />
samfundsmæssige position, sin følelse af at være et forbillede.<br />
At hyppe sine egne kartofler.<br />
Altid at sætte hensynet til éen selv forrest.<br />
At brovte sig på andres bekostning.<br />
Hensynsløs overfor andre.<br />
På hvilke måder er disse egenskaber kommet til udtryk hos mig selv i<br />
mit eget liv?<br />
Begærlighed<br />
Ærgerrighed<br />
Stræbsomhed<br />
Aspirationer<br />
Honette ambitioner<br />
Prestigetrang<br />
Perfektionisme<br />
Beundringskrævende<br />
Forventninger<br />
Præstationsiver<br />
Behagesyge<br />
Lidenskabelighed<br />
Passion<br />
Imagepleje<br />
Opmærksomhedskræven<br />
Besiddertrang<br />
Misundelse<br />
Magtbegær<br />
Magtbrynde<br />
Herskesyge<br />
Forræderiskhed<br />
Tyveri<br />
Nid<br />
Dagdrømmeri<br />
Byggen luftkast<strong>eller</strong><br />
Fantasterier<br />
Fintænken<br />
<strong>De</strong>n - anden – dødssynd<br />
23
24<br />
Høviskhed<br />
Pænhed<br />
Kræven at blive feteret<br />
Kræven glamourøs omgang<br />
Omsorgskræven<br />
Kræven medynk / medynkleflen<br />
Skyld<br />
Kræven beskyttelse<br />
Kræven kærlighed<br />
Kræven hensyntagen til<br />
Kræven bekræftelse<br />
Afhængighed<br />
Lyst til, ønske om, tragte efter, stræbe efter, ivrighed efter, tørste efter,<br />
hige efter, fordre, kræve, forlange at besidde.<br />
Ambitioner om at være eftertragtelsesværdig<br />
Ambitioner om at være efterfølgelsesværdig<br />
Ambitioner om at være eksemplarisk<br />
Ambitioner om at blive set op til<br />
Ambitioner om at virke troværdig<br />
Ambitioner om at holde ord<br />
Insisteren på at ville gøre en forskel<br />
På hvilke måder er disse egenskaber kommet til udtryk hos mig selv i<br />
mit eget liv?<br />
Sex<br />
Forplantning<br />
Begær<br />
Utugt<br />
Hor<br />
Orgasmejagt<br />
Voldtægt<br />
Pornobrug<br />
Masturbation<br />
Erotik<br />
Elskovskunst<br />
Selvopholdelse<br />
Redebygning<br />
Tilknytning<br />
<strong>De</strong>n - tredie – dødssynd
Kærlighed<br />
Kunst<br />
Æstetik<br />
Brugen af voldtægt kan ikke definitivt skilles fra f.eks. magtbegær.<br />
Seksuel krænken kan i det hele taget ikke skilles fra forfølgelsen af<br />
tilfredsstillelsen ved at tage magten over et andet menneske, selv–<br />
hævden, begærlighed.<br />
Mens erotik måske egentligt er den smukke side af sexuelle aktivi–<br />
teter, så kan elskovskunst blive et middel man måler sig op ad.<br />
Selvfølelsen kan føre til at brovte sig af sine færdigheder som erobrer<br />
<strong>eller</strong> elskovskunsten er det mål man ikke lever op til og derfor føler sig<br />
mindreværdig overfor.<br />
Erotik er den vej man udvikler sig ad når man tænker på det<br />
tilfredsstillende samvær med et andet menneske, en partner, kæreste,<br />
ægtefælle.<br />
<strong>De</strong>t er prikken over i’et når tøjet er vasket og lagt på plads, gul’lerne<br />
rene og nyskrubbede, når man er mæt og køkkenet parat til<br />
forberedelsen af næste måltid og børnene puttede.<br />
Eller ved en hvilken somhelst lejlighed når den gensidige lyst opstår.<br />
Men da er det at alle de andre lidenskaber, drifter og behov blander<br />
dem og kan forkvakle erotikken. Hvornår er det at sex er en dødssynd?<br />
Når man skammer sig over at tilfredsstille sig selv af den ene <strong>eller</strong><br />
den anden grund, kan man købe sig til en sex-maskine i form af en<br />
prostitueret <strong>eller</strong> en gigolo.<br />
Ens krænkethed over at måtte bryde moralske normer og hvad man<br />
mener er fremherskende normal <strong>eller</strong> „naturlig” adfærd for éen af ens<br />
køn og anseelse, bliver da ikke kompromitteret. Ej h<strong>eller</strong> ens uformåen<br />
som elskovskunstner.<br />
Man kan også købe sig en dukke. En menneskeattrap. Men det er jo<br />
ikke lige det der er sagen.<br />
Hvad har sex betydet for mig i mit eget liv?<br />
<strong>De</strong>n - fjerde – dødssynd<br />
Frygt og skræmsel er de almindeligste ophav til vredesfølelsen.<br />
Når man føler sig truet, af réelle <strong>eller</strong> indbildte faktorer, reagerer<br />
man vredt. Evt. ophidset, uoverlagt, instinktivt, reflektorisk hvis ikke<br />
man har øvet sig i at besinde sig.<br />
<strong>De</strong>n værste trussel er når man frygter at miste sit selvværd, sin<br />
selvagtelse, sin selvsikkerhed, sin personlige integritet, sit selv, sit jeg,<br />
25
26<br />
sin ret til at være en person med værdighed og med lige rettigheder og<br />
muligheder som alle andre og retten til at blive betragtet som en sådan.<br />
Når selvtilliden svigter <strong>eller</strong> bliver angrebet.<br />
Hvis ens selvutilstrækkelighed afsløres.<br />
Når ens fremtid <strong>eller</strong> fremtidsplaner bliver forpurrede af udefra<br />
kommende faktorer.<br />
Simpelt sagt, når ens følelse af at være tryg og i sikkerhed og i gode<br />
hænder ikke er mulig at opretholde.<br />
Man kan flygte fra sin selvbevidsthed:<br />
Attituder, indstillinger, forudindstillinger, forhåndsindstillinger,<br />
forudindtagelser, forhåndsantagelser, fordomme, overbevisninger,<br />
vanetænkning, rygmarvs- og instinktive reaktioner der fremmer<br />
vredens nemhed:<br />
Skyldighed<br />
Skamfuldhed<br />
Frygtsomhed / Bange af sig<br />
Ængstelighed<br />
Bekymrethed<br />
Ubeslutsomhed<br />
Intolerance<br />
Dømmesyge<br />
Nag<br />
Had<br />
Mistillid<br />
Nederlagsfølelse<br />
Fornærmethed<br />
Sårethed<br />
Harmfuldhed<br />
Olmhed / olmskab<br />
Forsmåethed<br />
Skuffelse<br />
Fortørnethed<br />
Forknythed<br />
Kuethed<br />
Stivsind<br />
Stædighed<br />
Urokkelighed<br />
Utilfredshed<br />
Mistænksomhed<br />
Jalousi<br />
Afhængighedsfølelse<br />
Knugende ufrihedsfølelse<br />
Bitterhed<br />
Mismodighed
Selvretfærdighed<br />
Egenrådighed<br />
At være sig selv nok<br />
Selvhævdelse<br />
Egenvilje<br />
Ignorance<br />
God / dårlig moral<br />
Snobbethed<br />
Fine fornemmelser<br />
Mindreværdskomplekser<br />
Følelsesmæssig utryghed<br />
Angst<br />
Magtesløshed<br />
Afmagt<br />
Meningsløshed<br />
Retningsløshed<br />
Selvmedlidenhed<br />
Ynkelighed<br />
Handlingstilbøjeligheder der kan fremkomme som vredesudbrud:<br />
Anspændthed<br />
Forbitrelse<br />
Tabe fatningen<br />
Besindelsestab<br />
Kontroltab<br />
Hidsighed<br />
Galskab<br />
Arrigskab<br />
Raseri<br />
Harmfuldhed<br />
Indignation<br />
Kynisme<br />
Sarkasme<br />
Spydighed<br />
Mishagsytrende<br />
Perfiditet (troløst og forræderisk)<br />
Blasfemi (bespottende en andens gud)<br />
Nedladenhed<br />
Foragt<br />
Besvigelse<br />
Forrådelse<br />
Beskyldninger<br />
Ondskabsfuldhed<br />
Vulgarisme<br />
Mobning<br />
Hævn<br />
Gengældelse<br />
27
28<br />
Øje for øje, tand for tand<br />
Nølen<br />
Tøven<br />
Stivnen af lamslåelse<br />
Fastfrysning<br />
Fiksering<br />
Forstening<br />
Passivitet<br />
Handlingslammelse<br />
Ærgrelse<br />
Modløshed<br />
Apati<br />
Resignation<br />
Uforløst vrede<br />
Frustration<br />
Irritabilitet<br />
Harme<br />
Selvretfærdig harme<br />
Trods<br />
Surmuleri<br />
Sladren<br />
Bluffe<br />
Snyde<br />
Lyve<br />
Bagtale<br />
Fordømme<br />
Manipulere<br />
Ansvarsforflygtigelse<br />
Bortforklaringer<br />
Konfliktskyhed<br />
Benægtelse<br />
Flugt<br />
Undgåelse<br />
Selvfordømmelse<br />
Manglende selvagtelse<br />
Selvforagt<br />
Selvhad<br />
Tomhed<br />
Glædesløshed<br />
Underdanighed<br />
Underkastelse<br />
Isolation<br />
Hvilken indflydelse og betydning har frygt, skræmsel og vrede på mit<br />
daglige liv?
<strong>De</strong>n - femte – dødssynd<br />
Gerrighed<br />
Nærighed<br />
Gnieragtighed<br />
Fedtsyl<br />
Påholdenhed<br />
Karrighed<br />
Ugenerøs<br />
Ukærlig<br />
Beknebenhed<br />
Spillen kostbar<br />
Koketteren<br />
Knibskhed<br />
Sippethed<br />
Snerpethed<br />
Uærlighed<br />
Falskhed<br />
Hvide løgne<br />
Halve sandheder<br />
Løgnagtighed<br />
Sparsommelighed<br />
<strong>Tilbage</strong>holdenhed<br />
Uprangenhed<br />
Nedtonethed<br />
Underspillen<br />
Beskedenhed<br />
Fåmælthed<br />
Forkrampethed<br />
Kontrolleren<br />
Styring<br />
Selvudsletten<br />
Ulykkelighed<br />
Sorrigfuldhed<br />
Sætte sit lys under en skæppe<br />
At være éen stor undskyldning for sig selv<br />
Hvad har disse attituder betydet for mig i mit liv:<br />
Grådighed<br />
Griskhed<br />
<strong>De</strong>n - sjette – dødssynd<br />
29
30<br />
Frådseri<br />
Raven til sig<br />
Overforbrug<br />
Ødeland<br />
Ødselhed<br />
Uansvarlighed<br />
Hvad disse attituder har betydet for mig i mit liv:<br />
<strong>De</strong>n - syvende – dødssynd<br />
Dovenskab<br />
Ladhed<br />
Dorskhed<br />
Laden stå til<br />
Vanemæssig kærlighed til nemhed<br />
Springe over hvor gærdet er lavest<br />
Uengageret optagethed<br />
Automatisk ukoncentrerethed<br />
Anséende ethvert spørgsmål <strong>eller</strong> enhver opgave for triviel<br />
Hvad har disse attituder, indstillinger, forudindstillinger, for–<br />
håndsindstillinger, forudindtagelser, forhåndsantagelser, for–domme,<br />
overbevisninger, vanetænkninger, rygmarvs- og instinktive reaktioner<br />
betydet for mig i mit liv?