Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Politisk behov for nyfortolkning af transitionsdiskurs<br />
At det blev både muligt og nødvendigt at forholde sig til<br />
Transitionen skyldtes i høj grad, at det konservative PP fornyede sig<br />
ved at deres formand, som var en meget betydningsfuld minister<br />
under Franco, trak sig og gav plads til den unge José María Aznar i<br />
1989. Dermed kunne PP for alvor kæmpe om pladsen som retmæssig<br />
repræsentant for det nye <strong>Spanien</strong>.<br />
Nu var det således pludseligt relevant at inddrage fortiden for at<br />
vise, at PP var opstået fra dele af det gamle Franco-regime. Fortidens<br />
tilbagekomst på den politiske scene kan altså i høj grad tilskrives en<br />
politisk kamp om at repræsentere det nye <strong>Spanien</strong>, hvis centrale<br />
symbol var Transitionsdiskursen. Fortiden blev et våben, der kunne<br />
bruges til at antyde, at PP idealer egentligt var i modstrid med<br />
Transitionen og det nye <strong>Spanien</strong>. Dette blev specielt en stærk faktor<br />
for at få fortiden på dagsordenen efter at PSOE tabte valget i 1996.<br />
Allerede i 1996 viste det sig nemlig i forbindelse med forskellige<br />
hyldestceremonier for gamle frivillige fra De Internationale Brigader,<br />
at PP havde et stort problem med hensyn til at forholde sig til<br />
fortiden. PPs fornyelse var således en døråbner i forhold til at få<br />
fortiden på dagsordenen.<br />
At dette i løbet af anden halvdel af 1990erne kunne udvikle sig til<br />
et decideret krav fra oppostionen om en direkte offentlig afstandtagen<br />
fra Francos oprør og bestemte gerninger skal nok også søges i to<br />
andre udviklingstendenser, der gjorde tragediefortællingen mindre<br />
gangbar. Sluthalvfemserne var således den periode, hvor der for alvor<br />
begyndte at udkomme forskningsbaserede værker, der dokumenterede,<br />
hvad der egentligt var foregået, og som grundigt dokumenterede, at<br />
parterne så langt fra var lige hensynsløse i deres adfærd. Jeg kan ikke<br />
direkte påvise det, men det virker sandsynligt, at den omfattende<br />
dokumentation gjorde det både nemmere og mere relevant at tage<br />
fortiden op til revision. Den anden tendens kan igen forbindes med<br />
rodfæstningen af demokratiet i <strong>Spanien</strong>. Den indbyggede vurdering i<br />
tragediefortællingen, om at det kunne være nødvendigt for Franco at<br />
starte et militærkup og en borgerkrig, passede ikke særligt godt ind i en<br />
demokratisk diskurs. Denne udlægning åbner således mulighed for, at<br />
diktatur i nogle situationer er det bedste.<br />
Disse tendenser førte til, at der i oppositionen opstod en ny<br />
fortolkning af Transitionsdiskursen, eller om man vil en anden<br />
transitionsdiskurs. Denne opstod i et møde mellem den demokratiske<br />
diskurs og Transitionsdiskursen. Den nye transitionsdiskurs indebar en<br />
anden forståelse af symbolet forsoning. Den centrede sig i en tolkning<br />
93