Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Santillana har udgivet både en meget traditionel tragediefortælling<br />
skrevet af Tusell, der endda har en meget positiv to siders beskrivelse<br />
af Franco med i sin bog, og en meget kritisk bog som den skrevet af<br />
Burdiel. Gennemgående ser det altså ud til, at forfatteren er væsentligt<br />
mere afgørende end forlaget i forhold til at bestemme indholdet.<br />
Analyse af erindringspolitikken<br />
Min tese er, at den spanske transition satte rammen for et nyt<br />
værdisæt i den spanske nationalidentitet, som fik en stor betydning via,<br />
at Transitionen blev et centralt nationalt symbol for det nye <strong>Spanien</strong>.<br />
Jeg har tidligere i opgaven gjort rede for nogle af symbolets centrale<br />
delelementer udfra Laura Desfor Edles.<br />
Transitionssymbolet blev så stærkt og fik så klar en karakter, fordi<br />
transformationsprocessen tog så lang tid, og fordi aktørerne i meget<br />
høj grad formåedes at enes om og fastholde nogle bestemte mål for<br />
demokratiseringen. I forholdet til erindringspolitikken vil jeg påstå, at<br />
de idealer, som Transitionen symboliserer, har været afgørende for,<br />
hvad man har kunnet sige om perioden i de spanske<br />
gymnasiehistoriebøger om borgerkrigen og efterkrigstiden.<br />
De afgørende elementer er her: Transitionen som symbol på<br />
forsoning og forening af de ”to Spanier” i et <strong>Spanien</strong>, der i første<br />
omgang blev tolket som, at man skulle lægge fortiden bag sig samt et<br />
ideologisk fokus på demokrati og fremskridt.<br />
Jeg vil i det følgende søge at påvise, hvorledes transitionsdiskursen<br />
fortsatte nærmest uændret gennem 1980erne og derved blokerede for,<br />
at der kunne bringes nye elementer ind i den accepterede fortælling<br />
om borgerkrigen.<br />
Herefter vil jeg vise, hvorledes transitionsdiskursen fra midten af<br />
1990erne søgtes omformuleret til, at forsoningen ikke skulle forstås<br />
som forglemmelse. Dette har udfoldet sig som en diskursiv kamp<br />
mellem det konservative Partido Popular på ene side og de fleste<br />
andre partier i det spanske parlament på den anden, hvor førstnævnte<br />
har ønsket at fastholde ideen om forsoning som forglemmelse, og de<br />
andre har talt for forsoning med stillingtagen til fortiden. Jeg vil vise,<br />
at transitionsdiskursen i høj grad har sat rammen for denne debat.<br />
Hertil vil jeg søge at påvise strukturelle og politiske ændringer, der har<br />
bevirket en ændring i den officielle stillingtagen til borgerkrigen og har<br />
muliggjort en ændret fortælling i skolebøgerne.<br />
1982-1996 kontinuitet<br />
I dette afsnit vil jeg gennemgå, hvordan socialisterne i PSOE<br />
forholdt sig til fortiden under deres regeringsperiode 1982-1996.<br />
Herunder vil jeg vise, at de realpolitisk gjorde op med den frankistiske<br />
fortid, men at dette foregik i tråd med transitionsidealet om at lægge<br />
fortiden bag sig.<br />
70