Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Konklusion på krigsførsel<br />
På grundlag af ovenstående kan det konkluderes, at der var en<br />
betydelig forskel i måden at føre krig på mellem republikken og<br />
oprørsgeneralerne. I republikken skyldtes volden i starten stort set, at<br />
lov og orden brød sammen i forbindelse med, at generalerne gjorde<br />
oprør, hvilket gjorde det muligt for lokale grupper at hævne sig på<br />
deres modstandere. Republikkens ledelse kæmpede dog for at<br />
genskabe en rimelig retstilstand.<br />
Hos oprørerne var vold og udryddelse af modstanderen derimod<br />
en central del af strategien helt fra starten. Man ville udrydde, hvad<br />
man så som en antispansk sygdom, som havde inficeret samfundet,<br />
ved at elimere dens bærere. I denne proces afskaffedes enhver form<br />
for retssikkerhed, og befolkningen blev hensat til at leve i frygt for at<br />
blive anmeldt. Fremgangsmåden kan ikke forklares ud fra krigshensyn,<br />
selvom krigssituationen eventuelt kan have gjort undertrykkelsen<br />
værre.<br />
Efterkrigsundertrykkelsen<br />
Frankisternes gerninger i efterkrigstiden kan meget dårligt passes<br />
ind i nogen form for tragediemodel, hvorfor det har stor relevans at se<br />
på, hvordan det frankistiske styre agerede, efter at det havde vundet<br />
total kontrol med <strong>Spanien</strong> 1. april 1939. Det vil jeg gøre ved først at<br />
gennemgå organiseringen af volden i efterkrigstiden. Herefter vil jeg se<br />
på den økonomiske undertrykkelse. Herudover vil jeg se på påstande<br />
omkring voldens funktion som et helt centralt element i regimets<br />
sammenhængskraft. Endelig vil jeg se på nogle vurderinger af regimet<br />
som havende en grundlæggende plan om på alle niveauer at<br />
undertrykke modstanderen.<br />
Formål<br />
Ifølge Francisco Moreno var sejrherrerne ved krigens slutning<br />
endnu usikre på, at de havde opnået deres mål, selvom de havde<br />
opløst de republikanske partier og arbejderbevægelsen. De havde<br />
således endnu ikke færdiggjort den totale nedbrydning af<br />
republikanismen og arbejderbevægelsen. Frankisterne fortsatte derfor<br />
en massiv undertrykkelseskampagne for at umuliggøre enhver<br />
fremtidig reorganisering af republikanismen og arbejderbevægelsen. 105<br />
Casanova understreger, at tilintetgørelsen af krigens taber var det<br />
primære mål efter krigen. Dette gjaldt specielt i de sidst erobrede<br />
områder, men forfølgelserne fortsatte også i de områder, der fra<br />
starten af var faldet under den frankistiske kontrol. Massehenrettelser,<br />
tortur og lynretssager fortsatte. Casanova henviser til, at man kan<br />
opgøre i hvert fald 50.000 dødsfald, som skyldtes den frankistiske<br />
105 Moreno 2006: 277<br />
34