Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
At det var muligt, at forholde sig sådan til historien, skyldtes til<br />
gengæld, at tragedie-opfattelsen af borgerkrigen var meget udbredt: ”A<br />
general sense of collective guilt existed regarding the faillure of the Republican<br />
expirience and every effort was made to ensure that its illfated conclusion, the Civil<br />
War, was not repeated.”. 56<br />
Den mest relevante konklusion i forhold til den videre<br />
historieskrivning, er den konkrete politiske effekt som erindringen<br />
ifølge Aguilar fik:<br />
”It was precisely these two factors, the memory of historical misfortune and the fear<br />
of the dangers of radicalisation, that contributed most to moderating the demands of<br />
all the important political and social groups of the time and to legitimising a<br />
different means of bringing about political transformations. Negotiation, pactmaking,<br />
giving ground, tolerance – in short, the famous consensus – were<br />
established to the point that they became, at certain critical moments, an end in<br />
themselves rather than a means, irrespective of the substance of the agreement.” 57<br />
Erindringen om krigen lagde altså grunden til en tradition, som<br />
dyrkede overkommelsen eller forglemmelsen af borgerkrigen.<br />
Ved Transitionen aktiveredes en udlægning af historien, der<br />
passede ind i den usikre kontekst, man stod i. Ifølge denne udlægning<br />
var borgerkrigen en tragedie, som skyldtes manglende tolerance og<br />
villighed til at samarbejde og lave kompromiser i republikken. Det<br />
faktum, at den kollektive erindring var udviklet under Francotiden, og<br />
at oppositionen primært bestod af folk opvokset efter krigen, gjorde<br />
sandsynligvis, at mange af de ledende kræfter havde dannet ca. den<br />
samme tolkning af krigen.<br />
Mange af de senfrankisktiske værdier levede videre såsom fokuset<br />
på fred, stabilitet og økonomisk fremgang. Det, som blev tilføjet, var<br />
en vilje og evne til at gå på kompromis, som var kraftigt ansporet af<br />
erfaringen med republikken og borgerkrigen.<br />
Det interessante ved forholdet til historien var, at man var enige<br />
om, at begge parter havde sin del af skylden, og at man derpå tolkede<br />
forsoningen som et spørgsmål om at lægge låg på yderlige diskussion<br />
af fortiden.<br />
I forhold til den officielle historie-fortælling i <strong>Spanien</strong> havde det<br />
for mig at se visse interessante konsekvenser at fastholde en tragediefortælling<br />
om borgerkrigen og Francotiden. Det kan således forventes<br />
at sætte nogle rimeligt faste rammer om fortællingen omkring<br />
borgerkrigen, hvis man ikke vil bryde med kompromiset, sådan som<br />
Pérez-Díaz her beskriver tragediefortællingen:<br />
”The share of guilt and responsibility must be more or less evenly distributed<br />
among the combatants, since both were to blame, and the total amount of guilt and<br />
56 Aguilar 2002: 150<br />
57 Aguilar 2002: 151<br />
23