Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
Erindringspolitik i Spanien
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
I forhold til min problemstilling er de centrale pointer, som kan<br />
uddrages af Anderson, at 1) at ”nationen” er et forestillet fællesskab,<br />
der ikke desto mindre 2) generelt er den bredeste og stærkeste<br />
identifikationsfaktor i dag. 3) Det centrale element som binder<br />
nationen sammen er ideen om en fælles historie og skæbne. 4) Fra de<br />
nationale identiteter blev etableret, har staten været en vigtig aktør i<br />
skabelsen og bevarelsen af den nationale identitet på grund af statens<br />
centrale betydning i samfundet og det store legitimeringspotentiale,<br />
der ligger i den nationale identitet.<br />
5) Store forandringer i samfundet betyder som regel, at dele af<br />
historien bliver glemt mens andre erindres eller generindres. 6) Bevidst<br />
forglemmelse kan i høj grad være udtryk for, at en bestemt historisk<br />
erfaring emfatiseres, ved at det gentages, at denne begivenhed bør<br />
forglemmes af nogle bestemte årsager. Denne tilgangsvinkel gør efter<br />
min egen opfattelse disse begivenheder til meget gode rummelige<br />
symboler, fordi det tilsløres, hvad der konkret skete, mens det som<br />
kan læres af det skete konstant gentages.<br />
Opfundne traditioner<br />
Dette afsnit baserer sig på Eric Hobsbawms artikel “Inventing<br />
Traditions”.<br />
Benedict Anderson leverer en udmærket redegørelse for, hvordan<br />
nationale identiteter overordnet kan siges at fungere. I forhold til ham<br />
giver Eric Hobsbawm en mere detaljeret teori om, hvordan skabelsen<br />
af bestemte historiske traditioner foregår. Herunder kæder han<br />
udformningen af traditionerne sammen med udviklingen i samfundet.<br />
Det er værd at bemærke, at Hobsbawm som Anderson tager<br />
udgangspunkt i en socialkonstruktivistisk tilgangsvinkel. Hans centrale<br />
påstand er således, at samfundet holdes sammen og legitimeres af<br />
”opfundne traditioner”. Han er dog lidt uklar, idet han skelner mellem<br />
naturlige traditioner, som fandtes før den industrielle revolution, og<br />
opfundne traditioner, som skulle udfylde legitimeringshullet efter de<br />
gamle, da liberalismen fik vind i sejlene. 7<br />
Hobsbawm definerer de opfundne traditioner og deres funktion<br />
således :<br />
”'Invented tradition' is taken to mean a set of practises, normally governed by<br />
overtly or tacitly accepted rules and of ritual or symbolic nature, which seek to<br />
inculcate certain values and norms of behaviour by repetition, which automaticly<br />
implies continuity with the past. In fact, where possible, they normally attempt to<br />
establish continuity with a suitable historic past.” 8<br />
Det præciseres endvidere, at ”opfundne traditioner” både dækker<br />
over traditioner, som intentionelt er opfundet og formelt<br />
7 Hobsbawm 1983: 8<br />
8 ibid: 1<br />
12