Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
lagte, så ærlige og så personlige<br />
uden at blive private. Det er en<br />
god historie, slet og ret — og vi<br />
har ikke hørt den før. Men selv om<br />
fortællingen er ligeså ny som<br />
Lesbos ville være det i Lillerød, så<br />
ligger der bag ordene en rytme, en<br />
anskuelse, en ironi og en sonderende<br />
bevidsthed, der trækker<br />
klare tematiske og erkendelsesmæssige<br />
tråde tilbage til det lyriske<br />
forfatterskab. Man bliver ikke<br />
bedre til at læse Nordbrandts digte<br />
af at læse erindringerne, der er<br />
ingen nøgle, for den slags nøgler<br />
findes ikke. Men erindringerne er<br />
uden tvivl en større læseoplevelse,<br />
hvis man har læst digtene. Hvordan<br />
kan det være og kan det være<br />
rimeligt og hvad med kunstværkets<br />
integritet?<br />
Siden Shakespeare har vi kendt<br />
til det stof som drømme er gjort af.<br />
Men hos Nordbrandt er det som<br />
alle andre steder ikke stoffet, der<br />
er det vigtige, men hvad han gør<br />
med stoffet. Erindringer er hverken<br />
i mere eller mindre grad en<br />
konstruktion, end digte er det.<br />
Derfor ligger der tilbage kun erkendelsen<br />
og beskrivelsen af stoffet.<br />
Og dét er det interessante ved<br />
Nordbrandt og i øvrigt. Det lyriske<br />
forfatterskabs ypperste kvalitet er<br />
dets integritet. Nordbrandts digte<br />
tror sgu på sig selv, selv om digtet<br />
kan være nok så tvivlende. Og dér<br />
er der noget at lære for os alle<br />
sammen — også i erindringerne.<br />
Prøv at se med disse øjne og mærk<br />
godt efter med ørerne:<br />
»Den der med ’Gik alle konger<br />
frem på rad/ I deres magt og<br />
vælde,/ De mægted ej det mindste<br />
blad/ At sætte på en nælde’ kostede<br />
mig en øretæve. Jeg kunne ikke<br />
lade være med at grine. Også i dag<br />
må jeg trække på smilebåndet, når<br />
jeg forestiller mig de mange konger,<br />
der står og fumler med en nælde,<br />
og måske allerede har brændt<br />
sig på den. Scenen er lige til Se og<br />
Hør.«<br />
Sådan er Nordbrandt. Erindringerne<br />
er et underholdende tilbageblik<br />
på et Danmark, der eksisterede<br />
engang midt i forrige århundrede.<br />
Men den virkelige læring er at<br />
finde i øjnene, der ser, og stemmen,<br />
der taler. Når Nordbrandt<br />
fortæller, bliver vi alle for en<br />
stund til konger, der fumler med<br />
en nælde. Bagefter lader vi nælden<br />
ligge til efteråret eller andre<br />
interesserede og kommer videre<br />
med livet.<br />
For det er jo dét både poesi og<br />
erindringer handler om.<br />
Kan vi blive<br />
dialektikere?<br />
Slavoj Zˇizˇek<br />
Velkommen til virkelighedens<br />
ørken<br />
Essays om verden efter den 11.<br />
september<br />
Oversat af Mogens Chrom<br />
Jacobsen<br />
174 sider, 198 kr.<br />
Informations Forlag<br />
Ny venstreorienteret modstand mod terrorisme<br />
og global kapitalisme<br />
Anmeldt af Britta Timm Knudsen<br />
Zˇizˇek er noget så eksotisk som en<br />
politikteoretiker med hang til den<br />
lacanianske psykoanalyses begreber<br />
såsom Den Store Anden,<br />
Begæret, Tingen, og det Reelle. Og<br />
nej, kære læser, der er ingen grund<br />
til at køre det store idiosynkratiske<br />
apparat i stilling: skønt det ind<br />
imellem kan virke lidt hårdtpumpet,<br />
giver disse begreber som<br />
oftest analytisk afkast. Den store<br />
Anden — sådan i samfundsmæssig<br />
forstand — er for eksempel et<br />
forestillet forhold, vi som enkeltindivider<br />
har til en så abstrakt<br />
kategori som samfundet. Zˇizˇek<br />
interesserer sig ikke for, hvorledes<br />
samfundet legitimerer sig over for<br />
sine borgere eller undersåtter, men<br />
mere for hvorledes den enkelte<br />
relaterer sig til samfundet. Samfundet<br />
har brug for at nogen tror<br />
på det, investerer energi i det, for<br />
at det kan bestå: det skal med andre<br />
ord have en plads i den enkeltes<br />
idealforestilling. Konstruktionen<br />
af fjendebilleder er en del af<br />
den måde, et samfund holdes sammen<br />
på. Efter sammenbruddet i<br />
90’erne af de gamle alliancer fra<br />
den kolde krig bliver fjenden på<br />
den ene side ganske immateriel,<br />
på den anden side — forenet i<br />
Osama Bin Ladens politiske stil,<br />
en særegen blanding af en reaktionær<br />
fundamentalist og en venstreorienteret<br />
frontkæmper.<br />
Terroraktionen den 11. september<br />
ser Zˇizˇek som virkeliggørelsen<br />
af ét af det 20. århundredes mantraer:<br />
den lidenskabelige optagethed<br />
af det virkelige. En anden af<br />
de spændende pointer i bogen er,<br />
at terroraktionen 11. september<br />
ikke bør ses som anledningen til at<br />
udpege de virkelige fjender (USA’s<br />
slyngelstatspolitik). Frem for at<br />
lade den 11. september nedfælde<br />
sig i vores bevidsthed som en rystende<br />
begivenhed, der gør det<br />
muligt for den hegemoniske, amerikanske<br />
ideologi at vende tilbage<br />
til ‘det basale’ (de grundlæggende<br />
fjender), plæderer Zˇizˇek for, at vi<br />
alle indtager en nuanceret holdning.<br />
Det betyder, at vi må indtage<br />
nogle standpunkter, der ellers<br />
synes at være uforenelige (en ægte<br />
dialektisk indstilling): det er nødvendigt<br />
at bekæmpe terrorismen,<br />
samtidig med at man udvider begrebet,<br />
så det omfatter visse vestlige<br />
magters handlinger. Det er ligeledes<br />
nødvendigt at anerkende<br />
hver enkelt individs rædselsfulde<br />
død som absolut (den kan ikke<br />
relativeres) samtidig med, at man<br />
må være opmærksom på, at der<br />
dagligt sker rædsler rundt omkring<br />
i verden, som vi blot ikke er opmærksomme<br />
på. Over for denne<br />
dialektiske nødvendighed må man<br />
relativere sin egen position og inddrage<br />
sig selv i billedet, som<br />
Jacques Derrida gjorde det, da han<br />
modtog Theodor Adorno-prisen<br />
22. september 2001 med ordene:<br />
»Hvad angår denne forbrydelse,<br />
tror jeg ikke nogen er politisk<br />
uskyldig.« For ingen har definitive<br />
løsninger. Der findes kun pragma-<br />
(kritik)<br />
tiske løsninger.<br />
Zˇizˇek argumenterer for en ny<br />
venstreorienteret modstand mod<br />
terrorisme og global kapitalisme<br />
(de er nemlig to globaliserings-faktorer,<br />
der er lige slemme for<br />
Zˇizˇek). Vi må opfinde en ny kollektivitet,<br />
fordi læren vi kan drage<br />
af de palæstinensiske selvmordsbombemænd<br />
er, at vi virkelig kun<br />
er i live, hvis vi sætter os ud over<br />
det blotte materielle liv. Det intense<br />
liv er livet med et højere mål,<br />
der vel at mærke ikke behøver at<br />
være en ny åndelig alias religiøs<br />
vækkelse.<br />
Man kan sagtens være uenig<br />
med Zˇizˇek og føle, man er en af<br />
dem, som han ynder at skyde på.<br />
En liberal demokrat (som Zˇizˇek<br />
med en ægte venstrefløjs-gestus<br />
slår i hartkorn med de værste højreorienterede<br />
kræfter). Men man<br />
må overgive sig til hans engagement,<br />
og hvad mig selv angår, er<br />
jeg fuldstændig vild med hans<br />
metode: i kongenial samklang med<br />
et eklektisk samfund, hvor vi er<br />
nødsaget til at springe ind og ud af<br />
en hel del niveauer, anerkender<br />
han de forhåndenværende søm<br />
som ligeværdige søm: for eksempel<br />
Judith Butlers Antigone-læsning,<br />
en begrebsanalytisk udredning<br />
af to russiske ords forskellige<br />
betydning af fri vilje og filmen<br />
»The Matrix«’ forestilling om samfundet,<br />
anerkendes som ligeværdige<br />
komponenter, og Zˇizˇek anvender<br />
disse komponenter til at tænke<br />
med. Et perfekt billede på vores<br />
virkeligheds heterogene karakter,<br />
der indgår som produktive indspil<br />
i et engageret menneskes beskæftigelse<br />
med de store verdensomspændende<br />
spørgsmål.<br />
NR. 4 DECEMBER 2002 53