Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
(kritik)<br />
Dag Heede<br />
Det umenneskelige<br />
Analyser af seksualitet, køn og<br />
identitet hos Karen Blixen<br />
258 sider, 250 kr.<br />
Syddansk Universitetsforlag<br />
Anmeldt af Svend Erik Larsen<br />
Her bliver Karen Blixen krystet i<br />
et solidt favntag. Dag Heede lader<br />
postfeminisme, dekonstruktion og<br />
kønsteorier få et godt tag i den<br />
spinkle krop og ryste hende tæt og<br />
hedt. Det er der kommet en meget<br />
konsekvent bog ud af.<br />
Konsekvens skal man altid bøje<br />
sig for. Hvis man udviser den, står<br />
man inde for den og bliver dermed<br />
selv del af den. Det er helt i<br />
overensstemmelse med Blixens<br />
lovbundne univers hvor friheden<br />
paradoksalt skabes gennem en<br />
ekstrem indforståethed med love<br />
hinsides den personlige vilje og<br />
lyst.<br />
Dag Heede er selv holdt godt<br />
fast, helt ned i sit sprog, af de teorier<br />
der har sat gang i hans læsning.<br />
Man er aldrig helt klar over<br />
om teorierne har udfordret så<br />
meget at Blixen skal illustrere dem<br />
– hun er eksempel. Eller om<br />
Blixen selv udfordrer teorierne og<br />
derfor må aktualiseres ved at hylles<br />
i andre begrebslige gevandter<br />
end dem hun selv og andre har<br />
iført hende – hun dekonstruerer<br />
de felter Heede undersøger. Omklamres<br />
hun eller omfavnes hun?<br />
Gennem en række nyere kønsteorier<br />
stiller Heede på ny spørgsmål<br />
til krop, køn, seksualitet hos<br />
Blixen. Det grundlæggende greb er<br />
ikke at se Blixens enkelte fortællinger<br />
som helheder, men på de<br />
kønnede sager på tværs af forfatterskabet.<br />
Det giver nogle fordele i læsningen.<br />
Der kan forfølges én linie<br />
og kun den. Og det sker. Heede vil<br />
undersøge hvordan det frit vælgende,<br />
suveræne individ rykkes<br />
ud af sin vilje og suverænitet gen-<br />
50<br />
Omfavnelse<br />
eller omklamring?<br />
Konsekvent og grundig bog om Blixen, der dog mere stiller<br />
spørgsmål på ny, end den stiller nye spørgsmål<br />
NR. 4 DECEMBER 2002<br />
nem seksualitetens brogede udtryk<br />
og forvandlinger. Mennesket gøres<br />
umenneskeligt fordi det hverken<br />
kan styre sig selv, andre, sproget<br />
eller kønnet. Der er en hyppigt<br />
gentaget afstandtagen til biografisk<br />
eller almindelig humanistisk fortolkning<br />
af Blixen. Overhovedet er<br />
gentagelser hyppige i bogen, helt<br />
ned i de enkelte sætningers lidt<br />
Else Skolemesteragtige opremsninger<br />
af synonymer.<br />
Bogen bygger på fire samlende<br />
temaer: hetero-normalitetens<br />
dæmonisering, erotikkens variationer,<br />
kønnets ustabilitet og identitetens<br />
maskepi. I sit dementi af det<br />
selvberoende menneske tager<br />
Blixen hul på de »kommende forhandlinger<br />
omkring en endnu ikke<br />
eksisterende post-human filosofi«<br />
som de allersidste ord lyder. Om<br />
et post-humant univers overhovedet<br />
rummer mennesker der kan<br />
forhandle sådan noget, er lidt<br />
usikkert. Når jeg ovenfor personificeret<br />
både Blixen og Heede selv<br />
som skribenter, er jeg næppe selv<br />
helt i samklang med Heede.<br />
Teoretiske nybrud er jo i princippet<br />
nødvendige for at viden og<br />
opfattelser kan flytte sig. Ikke et<br />
ondt ord om det. Men nogen<br />
garanti er det jo ikke, selv når det<br />
som her er vidende og grundigt<br />
gjort.<br />
Der er to vanskeligheder som<br />
begge viser sig i sidste kapitel. Her<br />
taler Heede om de »større fortællinger<br />
som [individet] selv er en<br />
underordnet del af«. Det er just<br />
Blixens udtryk for umenneskelighed:<br />
når man træder ind i en fortælling,<br />
og det kan man ikke<br />
undgå, så tager dens strukturer<br />
over, og når den er færdig, er man<br />
helt umenneskelig — færdig, til at<br />
se som objekt.<br />
Men når Heede ikke tager fortællingen<br />
hos Blixen som et helhedsbegreb,<br />
kommer han ikke i<br />
dialog med de aspekter i teksternes<br />
eget univers der tematiserer<br />
umenneskeliggørelse, og som<br />
udfordrer de former for umenneskeliggørelse<br />
som Heede bringer<br />
ind. Hvis de nye teorier skal<br />
udfordres, er der heller ingen vej<br />
uden om at skulle tage livtag med<br />
hvad skæbne er hos Blixen, uanset<br />
hvor klamt og humanistisk nogle<br />
på forhånd måske synes det er.<br />
En andet aspekt der heller ikke<br />
inddrages med nogen vægt, er det<br />
historiske perspektiv. At fortælle<br />
er at blive del af og skabe historie,<br />
og fortællingerne selv er, som form<br />
og som motivverden, fortolkninger<br />
af kulturhistorien. De genaktualiserer<br />
tænkeformer, hedder det<br />
omsider til allersidst. De er ikke<br />
blot, som ellers mest i bogen, mødesteder<br />
for intertekstuelle henvisninger<br />
til dette og hint.<br />
Derfor stiller Heede mere<br />
spørgsmål på ny, end han stiller<br />
nye spørgsmål. Heteroseksualitetens<br />
omvendinger, kønnets ustabilitet,<br />
identitet som maske —<br />
jamen, det er jo kendte spillebrikker<br />
fra Ovids »Metamorfoser«, fra<br />
Shakespeares komedier, fra Petronius,<br />
fra Genji-romanen, fra<br />
»1001 nat«, fra Marivaux og fra ...<br />
Traditionens og fortællingens<br />
umenneskeliggørende virkning<br />
som forudsætning for identitetsdannelse<br />
skinner som sagt igennem<br />
i Heedes sidste kapitel. Selv<br />
om individuelle valg ikke er i høj<br />
kurs i det post-humane univers,<br />
ville jeg nok have valgt at sætte<br />
sidste kapitel først og fået et afsæt<br />
i de aspekter hvor Blixen kan<br />
ryste igen, men fortsat udfordrende.<br />
Og at bogen agter at tage<br />
Blixen op som udfordring, det har<br />
min udelte sympati.