Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Scenen er indledningen til Odysseus’ afsløring<br />
af sig selv efter hjemkomsten fra sit lange fravær<br />
og hævnen på bejlerne, hvor ’svinet’<br />
Antinoos lige har rakt ud efter sit bæger og er<br />
den første der rammes af Odysseus’ skud.<br />
Peter Brandes har beriget Dues to Homeroversættelser<br />
med en række markante og gennemarbejdede<br />
illustrationer, således også til<br />
denne scene (se illustration 1). Brandes’ forstudier<br />
til illustrationerne er dokumenteret på en<br />
udstilling på Statens Museum for Kunst og i<br />
udstillingskatalogen »Odysseen. Peter Brandes<br />
og Homer. Fra ord til billede«. Katalogen åbnes<br />
af ’bevidsthedshistorikeren’ og træhesten Keld<br />
Zeruneith og hans noget selv-celebrerende indledning,<br />
men er ellers en nøgtern rapport om<br />
en omfattende og detaillerig kunstnerisk<br />
arbejdsproces. Bogen er i smuk layout og har<br />
mange illustrationer, endog flere som undertegnede<br />
finder mere vellykkede end de i værkerne<br />
optrykte. Katalogen kan også bruges til at finde<br />
nye sider af Homers tekst med, nemlig gennem<br />
Brandes’ billedunivers, herunder gennem en<br />
række værker i sindssygt flotte og velafstemte<br />
farver. Bogen kan således kaldes en slags ’billed-ledsager’<br />
til Homer. De mange værker er<br />
gengivet på fornem vis, her vil jeg blot falde for<br />
min egen forkærlighed for det ’præ-homeriske’<br />
efemere og skitseagtige og med opfordring til<br />
læserne om selv at læse Homer, selv at studere<br />
Due og selv se på Brandes blot bringe et lille<br />
fint vidnesbyrd om processen i værkstedet (se<br />
illustration 2).<br />
Figur 2. Illustration af Peter Brandes<br />
Morten Blok mindes<br />
Morten Blok<br />
Kabinet 1999-2002<br />
63 sider, 148 kr.<br />
Samleren<br />
Knækprosa der gerne vil være mere<br />
Anmeldt af Rasmus Nikolajsen<br />
Morten Bloks tidligere bøger ligner ofte en fejring<br />
af angst, jeg har svært ved at synes om, men<br />
som alligevel fascinerer med sin for-meget-hed<br />
og sine til tider fine udkradsninger af liv i et<br />
sydeuropæisk (by)landskab. Hans femte digtsamling<br />
»Kabinet 1999-2002« er en mildere<br />
bog: Et mix af ‘jeg mindes’-digte hvor en blødere<br />
Blok sætter datid i perspektiv — og spredte<br />
nutidsdigte, som mere Blok-bloksk rapporterer<br />
fra et isoleret punkt i Sydeuropas varme.<br />
Minde-digtene (der udgør det meste af bogen)<br />
nævner typisk 3-4 hændelser eller lignende:<br />
»Enkelte sejre/ i tegning, men en fuldstændig<br />
mangel på evne/ til at fatte matematik«, og forsøger<br />
så at skrive dem sammen og flytte dem<br />
fra erindringsplanet op på et højere lyrisk plan.<br />
Sandsynligvis provokeret af en fars død og en<br />
drengs fødsel mindes digter-jeg’et således udspændt<br />
mellem tab og gevinst en hel masse<br />
begivenheder og personer. En enkelt konkret<br />
A Black Album<br />
Dan Turèll<br />
Here Comes Your 19th Nervous Breakdown &<br />
Lissom<br />
48 sider, 200 kr.<br />
Forlaget Bebop<br />
Anmeldt af Bodil Hohwü Nielsen<br />
Bebops seneste Turèll udgivelse består af to<br />
digte fra 1973, »Here Comes Your 19th Nervous<br />
Breakdown« og »Lissom«. At genudgive digte<br />
er et heroisk foretagende. Vi er sikkert mange<br />
der gennem årene har gennemrodet antikvariaternes<br />
kasser for at finde de gamle udgivelser i<br />
håb om at finde de juveler, som er forsvundet i<br />
trængslen af nyudgivelser.<br />
De to digte er lige så forskellige, som de<br />
egentlig er ens, for vi befinder os i Turèlls ordrige<br />
univers. Den kosmiske digter træder frem<br />
lyslevende, moderne og sært gammeldags. Det<br />
første digt, »Here Comes«, er et langt håndskrevet<br />
digt der kredser om årsskiftet 1972-73. Et<br />
årsskifte markerer så formelt og barsk at tiden<br />
går, at nu’et ikke kan fastholdes, og at vi er<br />
ligeså dødelige som det gamle år. Det er den<br />
problematik Turèll får skrevet frem i sit digt.<br />
Håndskriften skaber nu-heden. Vi er tilstede<br />
(lyrik)<br />
begyndelse: »Jeg mindes at du lå og åndede«<br />
om et nyfødt barn, bliver efter et par mellemregninger<br />
med besøg i zoo og mørket forsøgt<br />
trukket op med slutlinjerne: »Du lå på brystet/<br />
med armene trykket ind under dig./ Din ryg et<br />
ravnsort skjold«. Det er og bliver rapporter fra<br />
privatzonen. Og det kunne være okay, hvis det<br />
var det, digtene ville være og omkredse, hvis<br />
digteren gjorde et nummer ud af det, hvis han<br />
var klar over, at det lyder åndssvagt at starte et<br />
digt (eller 22) med »Jeg mindes«. Minde-digtene<br />
er knækprosa der gerne vil være mere —<br />
men er mindre (end f.eks. Bo hr. Hansens<br />
»knæk.idiot.eik.«).<br />
Jeg forstår ikke, hvorfor digteren tilsyneladende<br />
en gang om år tager sydpå til sit gamle<br />
angst-pensionat: »Mens toget kørte ud langs<br />
perronen/ tog luften til mellem os/ som kød<br />
revet ud af en flanke, så/ den blodigt faldt fra<br />
hinanden«. Måske fordi luftkødsbilledet er fint<br />
(av!), hvis man streger situationen. I hvert fald<br />
er nutidsdigtene med de sydlandske stemninger<br />
og tableauer, om fortidens angstdyrkelse kontra<br />
den angst, der nu er betinget af kærligheden til<br />
en kvinde og et barn, bedre end minde-digtene.<br />
Blødheden fungerer bedst i denne hårdere<br />
sammenhæng, men de gode iagttagelsesforløb<br />
kvæles stadig i attitude og snak.<br />
Genudgivelse af Dan Turèlls sorte hæfter fra 1973<br />
lige her og nu hvor digtet bliver til. Den flydende<br />
og beslutsomme pen fyger hen over siderne,<br />
sommetider på langs af papiret, sommetider på<br />
tværs. Men som tiden og digtet går, og vi kommer<br />
nærmere årsskiftet – øjeblikket hvor tiden<br />
standser og går i gang igen – bliver skriften<br />
mere usikker og vibrerende. Blokbogstaver,<br />
citater og slagord befolker siderne og slutter i<br />
det besværgende »Not Fade Away«.<br />
»Lissom« er et anderledes struktureret digt.<br />
Otte sider med otte strofer på hver side, hver<br />
strofe på fire vers. Hvert vers indledes med et<br />
»ligesom« og alle strofer har rim. Digtet er<br />
befolket af tidens personer, af hverdagens ting<br />
og af livet. Her rimer Askepot med gnasket<br />
snot, børn man døber med blot amøber. Det er<br />
et svimlende digt, der med sin insisterende<br />
gentagelse af »lissom« suger læseren ind i en<br />
næsten hypnotisk tilstand.<br />
Når jeg har kaldt digtene gammeldags, skyldes<br />
det i høj grad, at de er bundet i en tid, i de<br />
tidlige 70’ere med Vietnamkrig osv. Man kan så<br />
spørge om de »gør« noget ved en læser i 2002,<br />
hvorfor er de stadig moderne? Svaret findes i<br />
digtenes uimodståelige friskhed. Den sikre poetik<br />
kan ikke fornægtes. Her skriver en sand digter,<br />
og han kan altid genkendes.<br />
Tak til Bebop for udgivelsen.<br />
NR. 4 DECEMBER 2002 45