Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
(kortprosa)<br />
0:2<br />
143 sider, 129 kr.<br />
Basilisk<br />
38<br />
Udebanesejr?<br />
Anmeldt af<br />
Mads Rosendahl Thomsen<br />
Forfatterskolens afgangsudstilling imponerer ikke<br />
Adgangsbilleten til »0:2« forekommer<br />
at være, at man har været del<br />
af Forfatterskolens afgangsklasse<br />
år 2002. På sin vis en ucensureret<br />
udstilling, om end man må tænke<br />
på, at det er hundesvært at komme<br />
ind på Forfatterskolen, der meget<br />
fornuftigt satser på et begrænset<br />
NR. 4 DECEMBER 2002<br />
optag blandt de flere hundreder,<br />
der søger ind, for at have ressourcer<br />
til at gå i dybden med teksterne<br />
og talenterne.<br />
»0:2« er en lidt underlig størrelse.<br />
Ni forfatterskoleelever med<br />
hver cirka femten sider til rådighed.<br />
Er det en slags visitkort, et<br />
råb til forlagene »kunne I ikke<br />
tænke jer mere af det her?«<br />
Egentlig debut er der jo ikke tale<br />
om (og nogle af bidragyderne har<br />
allerede debuteret), og det er heller<br />
ikke rimeligt at anmelde bidragene<br />
som sådan. Men nu ligger de<br />
der jo med alle ni forfattere i fod-<br />
bolddress på forsidefotoet (og<br />
hvorfor nr. 12 holder sig til hjertet,<br />
mens han står i muren, må stå hen<br />
i det uvisse).<br />
Adam Drewes og Lene Asp<br />
Frederiksen kører i højt tempo<br />
med en prosa, der springer fra den<br />
ene reference til den anden i en<br />
hektisk montage af indtryk som<br />
her hos sidstnævnte: »Sukker smager<br />
sødt. Citroner er friske frugter.<br />
Jeg har ingen huller i tænderne.<br />
Jeg har en meget sjælden blodtype.<br />
Kina er et spændende land.« Alf<br />
Christensen og Allan Milter<br />
Johansen skriver dialogmættede<br />
Hvorfor køer — og ikke<br />
geder, spørger læseren fåret<br />
Rasmus Heiberg<br />
Der er andre røde køer end<br />
præstens<br />
122 sider, 188 kr.<br />
Samleren<br />
Blandingsverdenerne virker ikke, de ublandede interesserer ikke<br />
Anmeldt af Lisbeth Christensen<br />
Ud af ørkenen vokser et mytisk<br />
univers, som følger i sporet af<br />
novellerne fra »Sand« (1999), men<br />
også en mere genkendelig og hverdagslig<br />
verden, som vi så den i<br />
romanen »Neverland« (2001), er<br />
til stede i Rasmus Heibergs nye<br />
novellesamling. Det på én gang<br />
bestemte og ubestemte illustreres<br />
meget godt af de to kortprosastykker<br />
på bogens første side: først et<br />
stykke med præcis tidsangivelse<br />
og en navngiven mand med en<br />
vision, der sidder i Linnés have,<br />
som så derefter er ‘spejlet’ i et<br />
stykke, hvor alting er upræcist —<br />
tiden, manden og så religionen,<br />
der omtales. Lægen og botanikeren<br />
Linnés have omfatter både naturvidenskaben,<br />
systematikken og det<br />
vildtvoksende, uindfangelige.<br />
I de første noveller er vi i et<br />
konturløst landskab. En mand er<br />
sat uden for tiden i sneen i bjergene<br />
og smelter næsten sammen<br />
med sin redningsmand, en umælende<br />
vildmand. En dreng og hans<br />
ørkenlandsby fascineres og<br />
skræmmes af kvinden med den<br />
stærke tro, der sidder i den stærke<br />
sol uden for bymuren. En skabelsesberetning<br />
udgår fra ørkenen —<br />
og i resterne fra et mytisk, græsk<br />
univers udspiller der sig en allegori<br />
over skabelse og destruktion.<br />
Disse verdener hænger sammen,<br />
og de betjener sig ikke af den irriterende<br />
‘backpacker-mytologi’,<br />
som dominerede i den anmelder-<br />
Omslag: Marianne Bisballe med<br />
illustration af Søren Porse<br />
roste »Sand« — den er i denne<br />
samling kun til stede i »31 postkort<br />
fra Basil«. Novellerne her er<br />
stykker, hvor kun Milter Johansens<br />
»Hjemme igen« løfter sig,<br />
mens Eli I. Lund nærmer sig<br />
kunstscenen med en blanding af<br />
spørgeskemaer og oplæg til drømme,<br />
og Henriette E. Møller blander<br />
dramaets stil ind i hendes fragmenterede<br />
dagbog.<br />
Bedst synes jeg om Kristian<br />
Lunds New Yorker digt, Anders<br />
Søgaards korte portrætter og Nina<br />
Søs Vinthers meget fine og snedigt<br />
komponerede samling af fragmenter<br />
i en finsk-japansk kærlighedshistorie<br />
»Ahikimo, Amo og Jani«:<br />
En japaner svæver ned ad en trappe,<br />
jeg er på vej op, og idet vi passerer<br />
hinanden, drejer vi begge<br />
hovedet og ser hinanden i øjnene.<br />
Han tager cigaretten, eller cerutten,<br />
ud af munden, og vi fortsætter<br />
ned og op. Brunt jakkesæt. Man<br />
opdager ikke altid virkeligheden<br />
før det er for sent. Brune lædersko,<br />
nypudsede og hans blik.<br />
Han skriver martial art-noveller til<br />
ugeblade. Det gør jeg ikke.<br />
Men lad os nu se, hvad der for<br />
alvor kommer ud af det.<br />
bare for tæt på at blive klichéer.<br />
Bogens midterste, meget lange<br />
novelle er af en anden karakter.<br />
»Fiskerne« modtager en skibbruden<br />
italiener, der udmaler et siciliansk<br />
»Jerusalem« for dem. De skaber<br />
sammen med deres nye leder<br />
et mærkeligt samfund, der er sat<br />
uden for tid og sted. Og så er det<br />
ikke alligevel — og de præcise<br />
angivelser, afvigelserne fra den<br />
næsten arketypiske, vestjyske verden,<br />
distraherer, ligesom det irriterer,<br />
at fortællingen er skildret fra<br />
begge sider på én gang — at eneren<br />
og gruppen alligevel forstår<br />
hinanden og formår at kommunikere.<br />
Det er ikke troværdigt.<br />
Naturligt og overnaturligt blandes<br />
på forskellig vis i den sidste<br />
halvdel af novellerne, men kun i<br />
»Gespenstet« fungerer det godt og<br />
giver en rigtig god historie. Når de<br />
resterende ikke fungerer, er det<br />
bl.a. fordi skiftene mellem de forskellige<br />
sfærer ikke får læseren<br />
med sig. Ikke denne læser i hvert<br />
fald. Hun stejler over de symboltunge<br />
verdener, over sammenrendet<br />
af kolossale størrelser —<br />
guder, mytologiske og arketypiske<br />
figurer — og over blandingen af<br />
det højstemte og det mundrette,<br />
dagligdags... Irriteret, ja, men også<br />
forvirret, for hvor kommer køerne<br />
fra, og hvorfor er de røde?