Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
(roman)<br />
fortsat fra forrige side<br />
raceuroligheder, IRA-bomber og<br />
populærmusikalske metamorfoser<br />
frem mod slutningen i 1979, på et<br />
for Benjamin ekstatisk lykkeligt<br />
tidspunkt (hans og kæresten Cicelys<br />
endeligt beseglede forhold, der<br />
besynges i en 33 sider lang sætning<br />
med tydelig reference til James<br />
Joyces »Ulysses«). Romanen tematiserer<br />
imidlertid historiers uafsluttethed<br />
(dens egen inklusive),<br />
og der skulle da også være en<br />
sequel til »Flipperklubben« på vej.<br />
Meget apropos slutter den med en<br />
ironisk krølle, da Philips far, Sam,<br />
ved synet af Margaret Thatcher på<br />
forsiden af The Sun, på selve<br />
dagen for valget i 1979, der bragte<br />
hende til magten, spår at »den<br />
kvinde vil aldrig nogensinde blive<br />
premierminister her i landet«!<br />
Coe har forsøgt at distancere sig<br />
fra en direkte recherche du temps<br />
perdu ved at indsætte hele forløbet<br />
i en ramme der placerer læseren<br />
i restauranten i Berlins Fjernsynstårn<br />
i året 2003. Herfra er der<br />
glimrende udsyn, både i tid og<br />
rum, til Birmingham anno dazumal,<br />
og her er det at Sophie (datter<br />
af Benjamins søster, Lois, og<br />
Christopher) fortæller historien<br />
om sin onkel og hans kammeraters<br />
gøren og laden tilbage i de lortebrune<br />
70’ere til Patrick. Det varer<br />
imidlertid kun få sider, førend<br />
man har glemt rammen og synspunktsforskydningen<br />
og er solidt<br />
plantet i familien Trotters midte.<br />
Det er svært at afgøre, hvad<br />
romanen vil, inklusive hvad den<br />
vil ironisere over, og hvad den vil<br />
begræde tabet af. Måske den først<br />
og fremmest vil holde fast ved<br />
disse betydningsmættede øjeblikke,<br />
som træder ud af tiden og bliver<br />
evigtvarende. Efter en længere<br />
udflugt om familien Trotters ferie i<br />
Skagen spørger Benjamin: »Har<br />
fiktive fortællinger noget formål?<br />
Det tænker jeg somme tider på. Jeg<br />
vil gerne vide, om alle erfaringer<br />
virkelig kan destilleres ned til<br />
nogle få usædvanlige øjeblikke,<br />
måske seks eller syv i løbet af et<br />
helt liv, og om ethvert forsøg på at<br />
finde en forbindelse mellem dem<br />
er dømt til at mislykkes«. At<br />
Jonathan Coe faktisk kan orkestrere<br />
en historie så man i hans forrige<br />
opus, »Søvnens hus«, hans femte<br />
roman og den første i dansk oversættelse.<br />
Man fristes ikke desto<br />
mindre til at sige at dette forsøg i<br />
hvert fald ikke er lykkedes til<br />
fulde. Det ville være en for billig<br />
pointe at sige at det gik i fisk, så<br />
det afholder vi os fra.<br />
24<br />
Toril Brekke<br />
Sara<br />
NR. 4 DECEMBER 2002<br />
Kidnappet ungpige<br />
bliver jordemor<br />
— i en historisk roman fra Vestnorge<br />
Oversat af Palle Koch<br />
453 sider, 288 kr.<br />
Hovedland<br />
Anmeldt af Astrid Fosvold<br />
En ung, rig og velstillet pige kidnappes<br />
af en fattig fisker på det<br />
barske vestland i Norge og fragtes<br />
til hans hjemsted. Dette er ikke<br />
optakten til en røverhistorie, men<br />
åbningen i en roman om kystbyen<br />
Ålesunds første jordemor.<br />
På romanens allerførste sider får<br />
vi høre om fogeddatteren Saras<br />
drømme og længsler om at rejse<br />
væk fra det lille udkantsted og<br />
læse videre som hendes bror gør.<br />
Udlængslen står i skarp kontrast<br />
til den fremtid hun er tiltænkt,<br />
hun skal giftes med egnens halvgamle<br />
præst som har fem børn.<br />
Fiskeren bliver dermed både forbryder<br />
og frelser, Sara falder for<br />
fattigdrengens charme, og når hun<br />
er vel ankommet til Ålesund, bliver<br />
hun gift og får tre børn med<br />
ham. Så griber skæbnen ind og<br />
fiskeren omkommer på søen. Den<br />
unge enke uddanner sig til jordemor<br />
og det giver anledning til en<br />
beskrivelse af datidens, begyndelsen<br />
af 1800-tallet, jordemoruddannelse.<br />
Da jordemoren er tilbage<br />
i Ålesund står hendes fremsynede<br />
bedrifter, som et kejsersnit og<br />
kampen for at sænke dødeligheden<br />
som følge af barselsfeber, i<br />
fokus. Det er interessant stof som<br />
bygger på et grundigt researcharbejde,<br />
og er med til at belyse datidens<br />
livsbetingelser for kvinder.<br />
Jordemorarbejdet lønnes efter de<br />
trængendes formåen, og Sara modtager<br />
utallige opfordringer fra miljøet<br />
om at gifte sig igen og ikke<br />
nødvendigvis af lyst, men af ren<br />
og skær nødvendighed. Det gør<br />
Sara så, og ægteskabet med læreren<br />
Borgwad er på mange måder<br />
en redning fra fattigdom, en tryg-<br />
hedsforanstaltning og indebærer<br />
en invitation ind i de bedre kredse<br />
i byen både for jordemoren og<br />
hendes børn. Men hun må opgive<br />
sit job for at passe hjem og børn,<br />
hun føder fire nye børn, hvor det<br />
sidste næsten tager livet af hende<br />
og koster hendes gode helbred.<br />
Således lægger ægteskabet enorme<br />
begrænsninger på Saras udfoldelsesmuligheder,<br />
og faktisk også på<br />
hendes børns frihed. De tre unger,<br />
og specielt den unge Sara, datteren,<br />
får en række forbud. Her bliver<br />
forskellen mellem overklassens<br />
rigide regler for god opførsel<br />
sat overfor de fattiges relative frihed<br />
i så henseende.<br />
Titlen på romanen er dobbelttydig,<br />
fordi bogen er delt i to, i den<br />
første del er jordemoren hovedperson,<br />
i andre del er perspektivet<br />
flyttet over på datteren med<br />
samme navn. Fortællingen slipper<br />
taget i jordemoren når hun er vel<br />
gift med læreren og datteren bliver<br />
tekstens hovedperson, og det er<br />
godt. Skildringen af Sara har nemlig<br />
let for at tippe over og bliver<br />
næsten klichefyldt når hendes tanker<br />
og følelser gengives. Idet datteren<br />
står i fokus er sproget friskere<br />
og Brekke er god til beskrive et<br />
barns tanker og følelser.<br />
Beretningen bliver hjerteskærende<br />
når den ældste af børnene<br />
fra første ægteskab forsvinder som<br />
en direkte følge af at have fået<br />
bekræftet at han er et andenrangsbarn<br />
som læreren ikke har tænkt<br />
sig at støtte, og ikke bare undlade<br />
at støtte, men Borgwad har tænkt<br />
sig at berøve den førstefødte hans<br />
arv. Og ikke mindre hjerteskærende<br />
bliver det da datteren Sara<br />
dagen etter sin konfirmation får<br />
besked om at forlade huset for at<br />
blive sypigelærling, noget som<br />
sker uden nogen som helst forhåndsinformation.<br />
Stedfarens<br />
grumme planer går videre ud på at<br />
steddatteren, efter endt syuddannelse,<br />
skal vende tilbage for at<br />
passe hus og hjem, så de slipper at<br />
holde en tjenestepige når hans<br />
kones helbred gradvis bliver dårligere.<br />
Denne trøstesløse begivenhedsgang<br />
forhindres af et frieri<br />
som jordemoren presser stedfaren<br />
til at gå med til. Det havde han<br />
ellers ikke tænkt sig. At det er<br />
kvinders vilkår som først og fremmest<br />
er i fokus i teksten bliver<br />
atter tydelig da den unge Sara slet<br />
ikke er sikker på om hun egentlig<br />
har lyst til at gifte sig, men indser<br />
at ægteskabet tilbyder en udfrielse<br />
fra den trøstesløse fremtid hun er<br />
tiltænkt. Giftermålet er en redning<br />
for den unge Sara, som det var det<br />
for moren.<br />
Lyder dette lidt ugebladsagtigt?<br />
Unægteligt. Romanen er da også<br />
letlæst. Til tider er teksten også<br />
meget gribende. Og skildringen af<br />
1800-tallets professionalisering af<br />
jordemorjobbet og alt som deraf<br />
følger, er en væsentlig del af vor<br />
moderne historie, og derfor også<br />
interessant romanstof. Uden<br />
sammenligning i øvrigt, bliver<br />
emnet også berørt i »Guds barmhjertighed«,<br />
første bind af<br />
»Ulveskindet«, men Ekmans<br />
Hillevi, som virker på nittenhundredtallet,<br />
underlægges ikke i nær<br />
samme grad de restriktioner som<br />
Sara. Hillevi er uendelig meget friere,<br />
men er ihærdig optaget af en<br />
række af de samme tanker omkring<br />
sygdomsbehandling og sygepleje.<br />
»Sara« er ikke Brekkes første<br />
historiske roman. Hun blev berømmet<br />
for »Granitt« fra 1994 som<br />
er en slægtsroman som begynder<br />
på slutningen af 1800-tallet og<br />
foregår i amtet Østfold i Sydnorge.<br />
I »Norges litteraturhistorie« fremholder<br />
Øystein Rottem at Brekke<br />
med romanen »Granitt« viser sig<br />
som en god socialhistoriker. Det er<br />
først og fremmest dette som bliver<br />
bekræftet med »Sara«, en jordnær<br />
roman som giver et indblik i dele<br />
af 1800-tallets kvindeliv.