Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
Vagn Lundbye Günther Grass Anne-Louise Bosmans ... - Standart
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
(artikel)<br />
fortsat fra forrige side<br />
provinsen, der overtales af Stasi til<br />
at spionere i kunstnerkredse, og til<br />
selv at skrive undergrundslitteratur.<br />
Fiktionen koncentrerer sig om<br />
major Feuerbach, der både koketterer<br />
med fransk oplysningsfilosofi<br />
og med fransk postmoderne<br />
tænkning især af ’le fou’, eller ’le<br />
feu’, som er Foucault.<br />
Blændværkets æstetik<br />
Det har været hævdet, at Hilbig<br />
skulle holde sig fra fransk påvirkning<br />
og være trofast mod sine DDRrødder,<br />
arbejderkulturen og hverdagsrealismen,<br />
men sandt at sige<br />
har det aldrig været hans centrum,<br />
det har derimod apokalypsen,<br />
DDRs nedslidte industriområder,<br />
forfaldne banegårde, og mennesker<br />
i eksistentiel opløsning, skildret i<br />
en prosa, der er utrolig blomstrende,<br />
og som bevæger sig fremad i<br />
enorme, musikalske bølgebevægelser<br />
og afbrydelser. Mange gange<br />
overvejer man som læser, at der<br />
burde have været en forlagsredaktør,<br />
der kunne gribe ind og redigere,<br />
men så ville romanens idé forsvinde,<br />
og denne idé er, at der ikke<br />
er en udvej af blændværket, men<br />
en gentagelse, den ene metamorfose<br />
efter den anden; det begynder,<br />
folder sig ud, falder sammen og<br />
begynder igen. Og denne indelukkethed<br />
kommer til udtryk i de få<br />
øjeblikke omkring sammenbruddet,<br />
og ikke mindst i slutningen af<br />
»Ich«, hvor major Feuerbach kaster<br />
masken, som repræsentanten<br />
for den postmoderne tænkning,<br />
ved at voldtage det svage ’jeg’ og<br />
derefter falde i søvn i sengen:<br />
Han slyngede armene der sad fast<br />
i den fuldkommen gennemvædede<br />
og tilsvinede jakke, omkring C. og<br />
pressede sit våde kolde ansigt ind<br />
i nakken på C. der følte sig indhyllet<br />
i alkohollugten og den bitre<br />
dunst af opgylpet mavesyre.<br />
Det er i billeder som disse, at<br />
Hilbig på én gang viser blændværkets<br />
æstetik og dets åbning mod<br />
intetheden. Og Hilbig lader ikke<br />
denne indsigt i blændværkets<br />
bedrag og selvbedrag slutte med<br />
DDR’s undergang og murens fald,<br />
den fortsætter i den nyeste roman,<br />
»Provisoriet« fra 2000, hvor den<br />
folder sig ud i en skeptisk læsning<br />
af det nye Tyskland som blændværk,<br />
som en stat, hvis fremtid i<br />
virkeligheden anskues langt mere<br />
pessimistisk end i nogen roman af<br />
Günter <strong>Grass</strong> om emnet Tyskland<br />
efter murens fald.<br />
20<br />
NR. 4 DECEMBER 2002<br />
Selvkommentering<br />
hos Cervantes<br />
og Gogol<br />
Af Rigmor Kappel Schmidt<br />
Fin nyoversættelse af grotesk russisk realisme<br />
med spanske aner<br />
En helt igennem gennemsnitlig<br />
mand ankommer til guvernementsbyen<br />
N i en lille affjedret<br />
kalechevogn. Vor<br />
forfatter følger ham<br />
naturligvis overalt,<br />
hvor han går og står.<br />
Og for at det ikke skal<br />
være løgn, følger oversætteren<br />
Jan Hansen<br />
diskret i hælene på<br />
dem begge to og indfanger<br />
dem så knivskarpt,<br />
at man må sig<br />
fornøje. Og bag dem<br />
alle tre skjuler sig den<br />
rigtige forfatter Nikolaj<br />
Gogol, der skrev »Døde<br />
sjæle« i 1842.<br />
Den groteske realisme<br />
Den beskedne, ubetydelige<br />
mand Tjitjikov<br />
bliver straks gode venner<br />
med alle, fordi han<br />
så mesterligt taler dem<br />
efter munden. Han er<br />
der i et særegent<br />
ærinde: han opkøber<br />
døde livegne, også<br />
omtalt som døde sjæle.<br />
De ligger jo bare<br />
godsejerne til byrde,<br />
for der skal betales<br />
skat af dem indtil<br />
næste tælling. Det<br />
interessante er dog<br />
ikke selve anekdoten,<br />
selv om den er ganske underfundig,<br />
men derimod, at hver person<br />
indgående og omhyggeligt beskrives,<br />
så et enkelt træk træder frem.<br />
Sådan er Gogols groteske realisme.<br />
Det sker ikke med nogen psykolo-<br />
gisk indlevelse i personerne, eller<br />
rettere, indlevelsen centrerer sig<br />
om personernes fremtræden og<br />
deres omgivelser, som de har bygget<br />
op i deres eget billede. Og det<br />
Omslag af Sven Reiner Johansen<br />
er ikke kun menneskene, der bliver<br />
dissekeret. Også skik og brug,<br />
og især den kollektive tænkemåde,<br />
sådan som den udvikler sig gennem<br />
sladderen, bliver sat under<br />
Gogols grotesk realistiske lup. Ja,<br />
selv fluerne kan blive udsat for<br />
den skarpsindige beskrivelse.<br />
Netop fordi det er ham så magtpåliggende<br />
at tegne indgående billeder<br />
af personerne, inddrager han<br />
læseren i beskrivelserne,<br />
appellerer<br />
til ham, så også han<br />
ser personerne for<br />
sig. Og ligesom i Don<br />
Quixote bliver ting<br />
set fra den ene synsvinkel<br />
og den anden<br />
synsvinkel, hvorefter<br />
fortælleren erklærer<br />
sig uvidende om<br />
sagen.<br />
Selvkommenterende<br />
metafiktion<br />
Med sin kommenterende<br />
stil holder fortælleren<br />
bestandig<br />
læseren i ånde og forfølger<br />
ihærdigt de cirkulerende<br />
floskler i<br />
den lille provinsby.<br />
Men endelig falder<br />
der ro over de uendelige<br />
gentagelser af det<br />
samme, og »forfatteren<br />
må tilstå at han<br />
er glad for at Tjitjikov<br />
nu har lagt sig til at<br />
sove, for det giver<br />
ham lejlighed til at<br />
fortælle lidt mere om<br />
sin hovedperson.<br />
Som læseren vil erindre,<br />
er han hele tiden<br />
blevet forhindret i<br />
det af Nozdrjov og af ballerne,<br />
damerne, byens sladder, ja, af<br />
disse tusindvis af bagateller, der<br />
først fremstår som bagateller når<br />
de står omtalt i en bog, ...«. Men<br />
det er ikke bare folk i guverne-