You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Hvidernes</strong> <strong>Vestsjælland</strong><br />
Seniorernes sensommerudflugt 30. august 2011<br />
Denne gang havde Hans-Jørgen tilrettelagt en tur til Sjællands eneste<br />
rundkirke i Bjernede, til kirken i Fjenneslev og til Sorø Klosterkirke. Det<br />
blev en velbesøgt udflugt med 50 glade deltagere og frokost på<br />
restaurant Støvlet Kathrine i Sorø.<br />
Udflugtens titel er måske lidt ”overdrevet”, for det er jo meget lidt, vi får<br />
at se af de lokaliteter, der var i den såkaldte Hvideslægts besiddelse. Vi<br />
kunne være fortsat til Vor Frue Kirke i Kalundborg eller til nogle af<br />
landsbykirkerne omkring Tissø, der også bærer spor af Hvideslægten.<br />
Men vi kører ud i det landskab, der præges af høsttiden, vil jeg fortælle<br />
lidt undervejs.<br />
Hvideslægten<br />
Ingen anden dansk middelalderslægt har givet anledning til så megen<br />
sagndannelse og litterær behandling som den i kongeslægten indgiftede<br />
sjællandske stormandsslægt, vi betegner med slægtsnavnet Hvide efter<br />
Skjalm Hvide. Dens medlemmer forekommer hyppigst uden tilnavn, men<br />
nogle anvender dog navne som Bang, Galen og Litle. Såvel navneskik<br />
som våbenvarianter – hvis grundelementer er et fem gange tværdelt<br />
skjold – vanskeliggør en sikker skelnen mellem mands- og kvindelinjer,<br />
og selv om den i Sorø Klosterkirke berømte skjoldefrise genealogisk set<br />
er af problematisk værdi, så er den dog udtryk for, at højmiddelalderens<br />
opfattelse af agnatiske og kognatiske linjer var en anden end den, der<br />
senere sejrede.<br />
Man taler om ”agnatisk” arvefølge hvor slægtled efter slægtled går fra<br />
mand til mand, og slægten uddør, når der ikke længere er en mand<br />
(søn); og man taler om ”kognatisk arvefølge” hvor der indgår kvinder i<br />
leddene.<br />
Af Skjalm Hvides fire sønner havde kun Ebbe Skjalmsen mandlig<br />
efterslægt som fortsatte til midten af 1300-tallet. Stig Jurisen, som<br />
kender fra Kong Valdemar Atterdags tid må anses for at være<br />
Hvideslægtens sidste mand. I øvrigt er Ebbe Skjalmsens efterslægt, såvel<br />
Sunesønnerne (mandslinjen) som Erlandssønnerne (kvindelinjen)<br />
sædvanligvis betegnet som en særlig slægt, Galen.<br />
1
Den yngre Hvideslægt med den syv-oddede stjerne som våbenmærke har<br />
nok oprindelse til fælles med andre jyske slægter som Gyldenstjerne og<br />
Pors. Dens stamfar, den berømte Marsk Stig (Andersen Hvide, ofte<br />
kaldet) antages gennem kvindelinjer at være i slægt med Skjalm Hvide,<br />
uden at det dog kan påvises for ham selv, men derimod for hans<br />
hustruer. Denne slægt antog under Frederik I slægtsnavnet Hvide, men<br />
uddøde i mandslinjen med Otte Stigsen Hvide i 1567. Han var aktiv både<br />
i krigsbegivenhederne under Christian II og Christian III. Så jeg må<br />
bedrøve jer med at aflive myten om, at Marsk Stig, Konge Erik Klippings<br />
banemand, var af Hvideslægten; det var han altså ikke i genealogisk<br />
forstand, fordi hans forbindelse til Skjalm Hvide er gået over kvindelinjen.<br />
Marianne Johansen og Helle Halding indleder den nyeste bog om<br />
Hvideslægten, ”Thi de var af stor slægt. Om Hvideslægten og Kongemagt<br />
i Danmarks Højmiddelalder” (Skippershoved, 2001) således:<br />
En blank midtsjællandsk sensommerdag omkring 1040 lod en<br />
stormand sig døbe til troen på Hvide Krist, formentlig sammen med<br />
sin familie og sin husholdning. Det var ca. 80 år efter, at Harald<br />
Blåtand på sin Jelling-sten havde hævdet, at han havde gjort<br />
danerne kristne, men Harald var en notorisk pralhals, og den nye<br />
tro var længe om at krydse Storebælt.<br />
Den sjællandske stormand hed Toke Trylle, og han var anden,<br />
kendte generation af den slægt, som eftertiden har kaldt ”Hvideætten”.<br />
Korte efter at han havde ladet sig døbe, fik han sønnen<br />
Skjalm.<br />
Skjalm Hvide, der døde ca. 1113, var storbonde, og blev begravet i<br />
Fjenneslev Kirke, men senere overført til Sorø.<br />
Ifølge Sorø Klosters gavebog var Skjalm Hvide søn af den ellers ukendte<br />
Toke Trylle om hvem gavebogen oplyser, at han var den første kristne i<br />
sin slægt og havde sønnerne Asser Rig, Ebbe Skjalmsen og Toke<br />
Skjalmsen. Sammenholder man Dansk Biografisk Leksikon og Marianne<br />
Johansen/Helle Haldings slægtstavler, er der udover de nævnte tre<br />
sønner også sønnen Sune Skjalmsen.<br />
Oplysningerne findes alle i forbindelse med redegørelsen for stiftelsen af<br />
det første kloster i Sorø (en benediktinerstiftelse) kort efter 1140, som<br />
Absalon i 1162 omdanner til et cistercienserkloster. Det er først og<br />
fremmes Sorø Klosters grundlæggelse og ældste historie indtil ca. 1215<br />
som gavebogen er interesseret i; vi ved ikke, hvornår den er affattet, og<br />
2
det eneste bevarede manuskript er fra ca. 1440, så oplysningerne om<br />
Skjalm Hvide og hans familie kan man jo ikke kalde en samtidig kilde.<br />
Efter middelalderhistorikeren Kai Hørbys opfattelse har Skjalm næppe<br />
selv ført slægtsnavnet Hvide, og han anser derfor den navnkundige<br />
Hvide-slægt, som Skjalm anses som at være stamfader til, for i<br />
virkeligheden at være en gruppering af slægter, som 1500-tallets<br />
genealogiske forskningsinteresse har skabt.<br />
Af de fire sønner er Asser Rig, der døde omkring 1148, nok den, som<br />
eftertiden husker bedst, fordi det var ham, der bygger kirken i Fjenneslev<br />
og er far til de to berømte sønner Esbern Snare, Absalon og datteren<br />
Ingefred. Absalon vender jeg naturligvis meget mere tilbage til senere.<br />
Bogen omtalte jeg faktisk i <strong>TAT</strong>’en nr. 3, september 2002.<br />
Hvideslægten fik indflydelse i det danske rige i 1100-1300, og var – næst<br />
efter Kirken – den største godsbesidder på Sjælland. Slægten sad på<br />
noget i retning af halvdelen af jordbesiddelserne på Sjælland, og man<br />
kan på tilgængelige kort se, hvordan jordegodset var fordelt på Sjællands<br />
32 herreder.<br />
Som jeg her har antydet og allerede fortalt er det jo en meget begrænset<br />
del af Hvideslægtens besiddelser eller kirker, som vi besøger i dag. Det<br />
kan man bruge mange ferier og udflugter på, og det gør jeg naturligvis<br />
også indimellem.<br />
BJERNEDE<br />
Kirken er grundlagt af Skjalm Hvides søn Ebbe Skjalmsen, der var bror til<br />
Asser Rig, og omkring 1170 erstattede Sune Ebbesen, Ebbes søn,<br />
trækirken med den nuværende kirke bygget af kvadersten.<br />
I våbenhuset lige over indgangsdøren er der to tavler med en latinsk<br />
indskrift, der i dansk oversættelse lyder<br />
Ebbe Skjalmsen og hans hustru Ragnhild byggede her en kirke, som<br />
han søn Sune senere opførte i sten til Guds, Sankt Maria og Sankt<br />
Laurentius ære.<br />
Da man gravede i jorden bag kirkegården og det hyggelige, stråtækte<br />
graverhus, stødte man faktisk på rester af den oprindelige Bjernedegård,<br />
hvilket viser, at kirken både har været gårdkirke (stormandskirke) og<br />
landsbykirke.<br />
3
Sune Ebbesen var en af de mest<br />
indflydelsesrige og betroede mænd<br />
blandt Valdemar den Stores og<br />
Knud den Sjettes mænd. Han var<br />
”fætter” til ærkebiskop Absalon, og<br />
broderen Esbern Snare, der var<br />
vokset op i det nærliggende<br />
Fjenneslev samme med Valdemar.<br />
En af Sunes sønner, Peder, blev<br />
biskop over Sjælland, og en anden,<br />
Andreas Sunesen, blev ærkebiskop<br />
i Lund efter Absalon.<br />
Det er vist sagt mange gange, at<br />
Valdemar den Store begyndte<br />
Danmarks storhedstid, for tiden før<br />
havde været præget af borgerkrig<br />
og vendernes hærgen. Lidt patetisk<br />
kan man vel udtrykke det sådan,<br />
at stærke personligheder og stærke slægter – forrest blandt dem den<br />
sjællandske Hvideslægt - stod sammen med kongemagten, og et nyt<br />
Danmark blev grundfæstet.<br />
Selve kirken<br />
Kirkens svære mure er 1,50-1,70 meter tykke, og er rejst af kampesten<br />
fra skove og marker. Man kan undre sig over, at man oppe i cirka 7,5<br />
meters højde fra den svære dobbeltsokkel har ændret byggematerialet til<br />
teglsten. Men allerede omkring 1140’erne var kunsten at brænde ler til<br />
tegl blevet kendt på Sjælland.<br />
Når man ofte er vant til at dukke hovedet under bjælkerne i de lave døre<br />
derhjemme, har det høje rum, som vi nu befinder os i stemt sindet til<br />
andagt og ærefrygt. De fire rundpiller afløses højt oppe af munkesten og<br />
øverst oppe er spændt otte grathvælv og i midten et ribbehvælv.<br />
Selve kirkerummet er kun 11-12 metrer i diameter, og de fire svære<br />
piller fylde unægtelig en del. Mange vil måske undre sig over, at det fra<br />
siddepladserne i kirken ofte vil være svært at se præsten ved alteret eller<br />
på prædikestolen. Men tænk på, at middelalderens mennesker stort set<br />
4
stod op – eller knælede - under<br />
gudstjenesten, og en<br />
prædikestol er nymodens<br />
opfindelse og kommer først til<br />
ved reformationen.<br />
Man når op til Alteret under<br />
den slanke, ca. 5,6 meter høje<br />
korbue, ad tre trinnene. Tavlen<br />
stammer fra 1615, og kom for<br />
omkring hundrede år siden til<br />
fornyet værdighed, fordi<br />
Nationalmuseet fandt ud af, at<br />
der er tale om en meget<br />
sjælden type i Danmark. Da<br />
professor H.B. Storck i<br />
1890’erne restaurerede kirken,<br />
fik han opsat en anden<br />
alterprydelse (den findes nu<br />
ophængt oppe i ovensalen).<br />
Tavlen blev restaureret og sat på sin gamle plads den 21. september<br />
2003.<br />
Prædikestolen er fra senrenæssancen og blev nyrestaureret i 2005.<br />
Døbefonten er af granit og er formentlig lige så gammel som kirken.<br />
Det store vindue i vest er ikke oprindeligt, men stammer fra ca. 1500.<br />
På vestvæggen hænger en meget beskedent udført mindetavle over<br />
Diderik Severin Jelling, der var forpagter på Bjernedegården og døde i<br />
1753.<br />
Det store epitafium lige overfor indgangsdøren bærer årstallet 1691 og<br />
maleriet forestiller ”Overførster og Vildtmester i Sjælland og Møen, By-<br />
og Birkefoged i Sorø By og Birk”, Mads Christensen, hans hustru, tre<br />
sønner og to døtre. Epitafiet er restaureret i 2006. (En ”overførster” er<br />
det samme som en skovrider).<br />
En urne af marmor i en lille niche i væggen mod nordvest er sat over<br />
C.P. Müller, der var forvalter ved Sorø Akademis Gods og døde 1776. Han<br />
var søn af biskop Jens Paludan-Müller og hans sønnesønner er<br />
5
henholdsvis historikeren Casper P. Paludan-Müller og digteren Frederik<br />
Paludan-Müller.<br />
De af jer, der har mulighed for det, skal gå op af den snævre<br />
vindeltrappe til salen oven over kirkerummet, hvor I kan kigge ud af<br />
firpasvinduet eller et af de andre. Når man kommer op fra den mørke<br />
trappe står man i et stort, rundt rum, ca. 3,6 meter højt, med seks<br />
smukke romanske dobbeltvinduer og med tømmerkonstruktionen til<br />
kegletaget over hovedet. I salen hænger Storcks førnævnte alterprydelse<br />
fra 1892. De af jer, der har klaustrofobiske tendenser skal nok ikke tage<br />
turen op ad trappen, og de af jer, der er mindre let til bens nok heller<br />
ikke.<br />
Efter besøget i Bjernede går turen videre med bussen til det nærliggende<br />
Fjenneslev. De af jer, der var oppe i salen i Bjernede og kiggede ud af et<br />
af de romanske dobbeltvinduer (i den rigtige retning) fik måske øje på<br />
Fjenneslev Kirke.<br />
Fjenneslev Kirke<br />
Navnet Fjenneslev viser, at det er en meget gammel landsby. Byer, hvis<br />
navne ender på –lev, er grundlagt før vikingetidens begyndelse, altså før<br />
år 800 f.Kr. Byen er anlagt på en bakke, hvorfra der var vid udsigt over<br />
landet mod øst, der var ryddet for skov, og bynavnene videre øst på<br />
viser, at landet tidligt er blevet opdyrket.<br />
På vej til Bjernede fortalte jeg lidt om Hvideslægten, og det er først og<br />
fremmest denne slægt, som byen skylder sit ry. Slægten var – næst efter<br />
kongeslægten – den mest ansete i 1100-1200 årene og havde øvet<br />
afgørende indflydelse i middelalderen, først under Valdemar den Store<br />
som kongernes støtte til genrejsning af landet efter borgerkrigens<br />
ulykker. Og senere var den som kongemagtens modstandere med til at<br />
kaste Danmark ud i en ødelæggende kamp mellem kongemagten og<br />
kirken – hele historien omkring ærkebiskop Jens Grand, hans fængsling<br />
på Hammershus osv. Ikke mindre end 10 af slægtens medlemmer blev<br />
biskopper, og 5 blev endda ærkebisper.<br />
Kvinderne i slægten bragte det også vidt: 2 af dem nåede nemlig at blive<br />
dronninger i Sverige.<br />
Skjalm Hvide, slægtens ”stamfader” havde sit hjem i Fjenneslev. Han var<br />
høvedsmand på Sjælland, og havde som sådan kommandoen over<br />
kongens sjællandske hær. Han udmærkede sig i slaget ved Nisaa i 1062 i<br />
krigen mellem Svend Estridsøn og den norske konge Harald Haarderaade.<br />
6
Han døde som allerede fortalt omkring 1131 og blev begravet i<br />
Fjenneslev Kirke, hvor også sønnen Toke blev begravet. Senere flyttedes<br />
gravene til Sorø Klosterkirke, efter at Absalon havde omdannet det<br />
forladte benediktinerkloster til et cistercienserkloster og gjort den til<br />
slægtens gravkirke.<br />
Efter Skjalm Hvides død arvede Asser Riig fædrenegården, og han blev<br />
gift med den kendte fru Inge, der var datterdatter af Knud den Hellige.<br />
De fleste af jer kender sikkert fra jeres skoletid Adam Oehlenschlägers<br />
digt De tvende Kirketaarne fra 1811, og med den berømte tegning af<br />
Lorenz Frølich, hvor man ser Asser Rig i krigerdragt ride hjem og kirkens<br />
velkendte profil viser sig for ham:<br />
Det var sig Herr Asker Ryg,<br />
Hannem lyster i Leding at gange;<br />
Først træder han i den Kirke liden,<br />
At høre Ottesange.<br />
Muren var af det gule Leer,<br />
Og Taget det Sorte Straa;<br />
Det var sig Herr Asker Ryg,<br />
Misnøiet han saae derpaa.<br />
I syvende strofe kommer Asser Riigs ”befaling” til fru Inge om at bygge<br />
en ny kirke:<br />
Og hør du, kiere Fru Inge!<br />
Du est en Qvinde saa puur!<br />
Ei sømmer det sig at bede til Gud<br />
I sligt brøstfældigt Skuur.<br />
Vinden blæser udi Kirken ind,<br />
Og Regnen ned maa dryppe.<br />
Christus er steget til Himmelens Sal,<br />
Han nøies ei meer med en Krybbe.<br />
Hør du allerkiæreste Hustru min,<br />
Jeg siger dig det forsand:<br />
Op skalt du bygge Kirken af ny,<br />
Mens jeg er dragen af Land.<br />
Taget du dække med røde Tegl,<br />
Af Steen du føre den Muur;<br />
7
Ned da skalt du rive saa brat<br />
Det usselige Kirkeskuur.<br />
Og lidt senere kommer så de berømte strofer om de tvende kirketaarne:<br />
Hør du kiære Fru Inge!<br />
Du est en Qvinde velbaarn,<br />
Føder du mig en Søn saa bold,<br />
Da bygge du Kirken et Taarn.<br />
Føder du mig en Dotterlil,<br />
Da sætte Du kun et Spiir;<br />
Ridderen kneiser saa stout og stolt,<br />
Men Qvinden er Ydmyghed Ziir.<br />
[…]<br />
Da han dog igiennemn den Skov,<br />
Da fulgte ham tredive Svende;<br />
Da han kom til Finnesløvlille,<br />
Da reed den Herre alene.<br />
[…]<br />
Over den gule Hvedemark<br />
Der kneiser en Bakke grøn,<br />
Bag ved ligger Finnesløvlil,<br />
En bye vel stor og Skiøn.<br />
Det var sig Herr Asker Ryg,<br />
Han bad vel ved for Frue:<br />
Give det Gud i Himmerig,<br />
At jeg et Taarn maatte skue.<br />
Det var sig Herr Asker Ryg,<br />
Saa listelig da han loe,<br />
Der han kom paa den grønne Brink,<br />
Da han skued’ Taarne to.<br />
Tak have stolten Fru Inge!<br />
Hun var en Danneviv;<br />
Hun skienkte sin Husbond Sønner to<br />
Til Gammen og Tidsfordriv.<br />
8
Så langt Oehlenschläger. Der er jo tydeligt tale om gendigtning af et<br />
såkaldt etymologisk sagn, der skal ”begrunde”, hvorfor kirken har to<br />
tårne!<br />
De to tårne og digtet har så været brugt næsten som et ”bevis” på, at de<br />
to sønner, Axel (=Absalon) og Esbern Snare måtte være tvillinger!<br />
Historien kan føres tilbage til Frederik II’s historiograf, historikeren<br />
Anders Sørensen Vedel, 1575. Men det er altså et sagn. Ifølge Ældre<br />
Sjællandske Krønike fra begyndelsen af 1300-tallet døde Absalon 73 år<br />
gammel i 1201, hvorfor hans fødsel almindeligvis sættes til året 1128,<br />
muligvis den 30. oktober, da dagen i flere middelalderlige kalendere<br />
bærer navnet Absalon (eller Absalom) efter kong Davids tredje søn i<br />
Gamle Testamente. Esbern Snare menes at være født et par år før<br />
Absalon, altså omkring 1125-26.<br />
Fjenneslev Kirke er bygget af kløvet kamp omkring 1130.<br />
Tårnene er ikke rejst af forældrene til minde om de to sønner Esbern<br />
Snare og Absalon, men snarere omvendt, da det nok er sønnerne der<br />
føjede tårnene til forældrenes kirke for at hædre dem, samtidig med at<br />
de smykkede kirken med kalkmalerier.<br />
Våbenhuset er tilføjet ved kirkens restaurering i 1872-74 foran den<br />
gamle mandsindgang. Den gamle kvindeindgang ses nu på nordsiden<br />
udvendigt som en tilmuret blænding.<br />
Vi går indenfor …<br />
Vestpartiet med det søjlebårne galleri er nok kirkens smukkeste.<br />
Forbilledet findes i en søsterkirke, der også er opført af et medlem af<br />
Hvideslægten, nemlig i Tveje Merløse syd for Holbæk.<br />
Galleriet bæres af 2 polerede granitsøjler (såkaldte spolier), som måske<br />
ikke er tilvirket på stedet. Museumsinspektør Otto Norn har fremsat den<br />
teori, at de skulle være fremstillet i Aswan i Øvre Egypten. De skulle ikke<br />
være hugget men drejet på samme måde, som man i dag drejer i træ<br />
eller metal. Derefter skulle søjlerne være ført til Italien og anvendt der,<br />
for senere at blive ført til Danmark. Vestsiden afsluttes af et galleri, der<br />
består af ni brændte lersøjler, samlet i tre grupper. Den nordligste søjle<br />
er oprindelig, mens de øvrige otte er rekonstruktioner. (Spolier er<br />
betegnelsen for genbrug af antikke søjler i senere byggerier og er meget<br />
brugt i det gamle Rom).<br />
9
(Der er adgang til galleriet af stentrappen bag orgelet. Gå bare op og få<br />
deroppe et formidabelt overblik over kirken).<br />
Kalkmalerierne<br />
er nok nogle af de mest berømte i Danmark. og ethvert barn kender<br />
motivet nederst til venstre, det såkaldte stifterbillede, hvor Fru Inge og<br />
Asser Rig overrækker deres kirke til Gud, symboliseret ved en<br />
velsignende hånd. Kirken er en tro kopi af kirken. Inge og Asser er iført<br />
dragter fra 1100-tallets anden halvdel.<br />
Oven over stifterbilledet ser vi De Hellige Tre Konger, der bringer<br />
gaver til Jesusbarnet, og hvor Jomfru Maria er afbilledet siddende i en<br />
rigt udstyret stol med barnet på skødet.<br />
Øverst til højre på Triumfvæggen, som den kaldes, ses Flugten til<br />
Egypten, og nedenunder har der også været et billede, der desværre<br />
ved fremdragelsen var meget ødelagt. Nu ses kun Guds udstrakte hånd.<br />
Hellig Tre Kongers-billedet blev tegnet af professor Jacob Kornerup i<br />
1853, og kalkmalerierne blev i øvrigt fremdraget ved kirkens restaurering<br />
i 1872-74. De blev restaureret i 1910 og er senest gennemgribende<br />
restaureret i efteråret 2003.<br />
Alterpartiet<br />
Alterbordet er dækket af en sjælden sort plade af belgisk marmor. Der<br />
findes kun én tilsvarende i Søborg kirke i Nordsjælland. Man kan gætte<br />
på, hvordan denne sjældenhed er kommet til Fjenneslev. Måske har Fru<br />
Inges morbroder, hertug Karl af Flandern, en søn af Knud den Hellige,<br />
været medvirkende hertil. Det er kirkens oprindelige alterbord, hvor<br />
Absalon har læst messe, når han besøgte sin fædrene gård i Fjenneslev.<br />
Det gyldne antependium (alterbordstæppe) er skænket til kirken i 1966<br />
af en anonym giver. Det er et smukt vævet arbejde med indvævet<br />
guldtråd, udført af væveren John Becker. Det skal være et minde om, at<br />
kirken (måske) har haft et af de såkaldte gyldne altre. Den samme<br />
kunstner vævede i 1976 en smuk hvid silke-messehagel med indvævet<br />
guldtråd.<br />
Bronzestagerne på alteret er fra 1596.<br />
10
Alterkrucifikset er kirkens oprindelige korbuekrucifiks. Det stammer fra<br />
tiden omkring 1250-1275 og er nærmest i romansk stil, hvor man ikke<br />
betonede Kristi lidelsesaspekt så meget, som man gør i gotikken.<br />
Indtil 1968 hang Claus Bergs store krucifiks, der nu hænger på<br />
nordvæggen, over alterbordet. Claus Berg var billedskærer i Odense i<br />
tiden kort før reformationen (vi skal nok komme til at møde ham senere)<br />
– og kendt bl.a. for den prægtige fløjaltertavle i Sankt Knuds Domkirke<br />
sammesteds. Krucifikset er oprindeligt skåret til cistercienserklostret<br />
Holme Kloster (bedre kendt som Brahetrolleborg) i Korinth på Fyn, hvor<br />
det oprindelige korstræ endnu findes. De oprindelige sidefigurer af<br />
apostlen Johannes og Jomfru Maria findes i dag i Tirsted Kirke på Lolland.<br />
[Sammenlign de to krucifiksformer].<br />
Døbefonten er hugget i granit i en enkel bægerform med tovsnoning for<br />
oven. Det er formentlig kirkens oprindelige døbefont.<br />
Det store dåbsfad er fremstillet i messing og skænket til kirken af greve<br />
Johan Knuth i 1779.<br />
Prædikestolen er en såkaldt ”lektorieprædikestol” fra 1586. På døren til<br />
prædikestolsopgangen viser et billede af profeten Ezekiel. Unde kirkens<br />
restaurering i 1967genopsatte man prædikestolshimmelen; begge disse<br />
inventardele havde ligget hengemt i Saxos celle i Sorø i mange år.<br />
De to dørfyldninger overfor prædikestolsopgangen stammer oprindeligt<br />
fra et for længst nedrevet pulpitur. Tavlerne blev 1720 opmalt og<br />
dekoreret med våben og navnetræk for ejeren af Mørup, oberst C.<br />
Luxdorph og hustru Susanne Magdalene Worm (dem møder vi også<br />
senere i Sorø).<br />
Orglet er bygget 1965 af den velkendte danske orgelbygger Poul Gerhard<br />
Andersen.<br />
Udenfor kirken<br />
Runestenen blev opdaget i 1825, da det gamle kirkegårdsdige blev<br />
nedrevet. Efter et sagn skulle indskriften berette, at der under<br />
kirketårnet lå nedgravet en guldskat, der var stor nok til at genrejse<br />
tårnene, hvis de skulle falde.<br />
11
Indskriften adskiller sig fra alle andre danske runestenes ved at begynde<br />
foroven på stenen, og den lyder i oversættelse:<br />
Sasser rejste Sten og gjorde Bro<br />
Den omtalte bro eksisterer faktisk stadig på grænsen mellem Slaglille,<br />
Fjenneslev og Alsted sogne, hvor broen går over Tuel Å. Den er<br />
formentlig bygget omkring 900-1000.<br />
Nord for kirken er indrettet et lille anlæg på det sted, hvor <strong>Hvidernes</strong><br />
gård har ligget. Det er indrettet som en mindelund over Hvideslægten,<br />
men vi har ikke tid til også at se den i dag.<br />
…<br />
Mon ikke vi er ved at være lidt sultne? Så jeg foreslår at vi går om bord i<br />
bussen og sætter kurs mod restaurant Støvlet Kathrine i Sorø, hvor<br />
frokosten venter.<br />
…<br />
Efter frokost<br />
Jeg håber, at I fik stillet den værste sult på restauranten, der jo bærer<br />
øgenavnet på en kendt figur i Danmarks historie: Da Anne Cathrine<br />
Benthagen (1745-1805) dukker op i historien som Christian VII’s<br />
ledsager på natlige hærværkstogter, var hun en ikke ukendt figur i den<br />
københavnske demimonde. Hun havde stærkt masochistiske<br />
tilbøjeligheder og en stærk seksuel indflydelse på den unge Christian VII.<br />
Vi har senest set hende i den nylige tyske tv-produktion om Dronningen,<br />
Kongen og Struensee, der er blevet vist på tv her i forsommeren.<br />
Vi er nu på vej til Sorø Klosterkirke, der for så vidt er endepunktet på<br />
vores sensommerudflugt.<br />
Sorø Kloster<br />
Klosterporten fører fra Sorø by ind på Sorø Akademis grund, hvor de<br />
store træer og gamle bygninger skaber en egen stemning. I de seneste<br />
tyve år er der sket meget på Akademiet. Der er bygget meget nyt til brug<br />
for Akademiets skole.<br />
12
Men kirken og det kloster, som den er en rest af, begyndte stedets<br />
egentlige historie, og i kirken kan Sorøhistorien følges gennem de spor<br />
som de skiftende tider har efterladt.<br />
Klosterkirken er ikke den første på stedet. Det benediktinerkloster som<br />
de sjællandske stormænd, brødrene Asser Riig, Toke Skjalmsen og Ebbe<br />
Skjalmsen, stiftede kort efter 1140 på kong Erik Lams og Svend Grathes<br />
tid, har haft en lille stenkirke, der udtrykkeligt nævnes i kilderne. En er<br />
form længst forsvundet, og ethvert forsøg på at finde rester efter den har<br />
hidtil været forgæves.<br />
Da Asser Riigs søn Absalon ved Valdemar den Store hjælp i 1157 (eller<br />
1158) blev biskop i Roskilde lå benediktinerklostret øde hen.<br />
Absalon besluttede derfor med støtte af sine nærmeste slægtninge at<br />
genrejse stiftelsen. Ved Helligåndens indskydelse hidkaldte han da<br />
fromme mænd ”af den hellige Bernhards plantning” (dvs.<br />
cistercienserordenen) og gav den anvisning på dette kloster.<br />
Cistercienserordenen er stiftet 1098 i Citeaux nær Dijon i det østlige<br />
Frankrig af mænd, der ville efterleve Benedikts Munkeregel i dens fulde<br />
strenghed. Cistercienserordenen kaldes undertiden bernhardinere efter<br />
Bernhard af Clairvaux (1090-1153), og i ham fik ordenen sin største<br />
skikkelse, og først med ham begyndte ordenens vældige ekspansion.<br />
Bernhards ven. Ærkebiskop Eskil i Lund stiftede de første<br />
cistercienserklostre i Danmark (Herrisvad i Skåne) og esrom, hvorfra<br />
munkene kom til Sorø den 13. juni 1161.<br />
Kirken må være opført af cistercienserne, men hvornår den var færdig<br />
ved vi ikke, men der kan ikke have manglet meget, da Absalon døde i<br />
1201 og blev begravet i kirken.<br />
Cistercienserne reagerede fuldt bevidst mod pragtudfoldelse i kirkerne,<br />
som ifølge Bernhard drager de bedendes opmærksomhed til sig og<br />
hindrer fromheden, og ordenens faste organisation bevirkede, at deres<br />
kirker i væsentlige henseender er ensartede, hvor de end blev bygget.<br />
Kirken er en 3-skibet korskirke med to kapeller på hver side af<br />
korsarmenes østsider. Der er endvidere et kapel i hjørnet mellem nordre<br />
korsarm og nordre sideskib (nordvestkapellet).<br />
Kirken har oprindeligt været nordfløjen i et firefløjet klosterkompleks (det<br />
vender jeg tilbage til senere).<br />
13
Kirkens indre er også præget af ordenens strenge regler, men er nok lidt<br />
friere endda.<br />
Cistercienserne havde tidligt sans for de praktiske fordele ved den<br />
gotiske stil, og i det nordlige sideskib har kunsthistorikerne klart kunnet<br />
se en påvirkning fra Nordfrankrig. Moderne undersøgelser – tilbage i<br />
1940-50’erne har desuden påvist, at murværket i kirkens vestende er<br />
særlig kraftigt, og det hat givet anledning til den hypotese, at der – imod<br />
cistercienserreglerne – skulle være planlagt et tårn. Et ønske om en rig<br />
udformning af kirken har gjort sig gældende overfor cistercienserne<br />
strenge idealer. Det er fristende at tænke sig, at kirkens egentlige<br />
bygherre, Absalon, modstræbende har måttet bøje sig for ordenens krav.<br />
Men det er naturligvis gætteri.<br />
I 1247 hærges kirke og kloster af en brand. I 1250 skænkede Absalons<br />
broderdatter, Ingeborg, gods blandt andet til opførelse af hvælvingerne.<br />
Cisterciensernes opgave var som andre munkes at vende sig fra verden<br />
og tjene Gud. Derfor hører kortjenesten i kirken til munkenes mest<br />
betydningsfulde pligter. Den omfattede ikke blot egentlige messer, men<br />
også fællesbøn (tidebønnerne) med visse mellemrum døgnet igennem, og<br />
i hvert fald med én afbrydelse af nattesøvnen. Der var i hvert fald 6<br />
tidebønner, startende med laudes om morgenen og afsluttende med<br />
aftensang (vesper). Derudover blev søvnen afbrudt en gang i løbet af<br />
natten.<br />
Udover de 6 tidebønner skal der læses messe, og hertil kommer<br />
yderligere sjælemesser for afdøde og klostrets velgørere. Det betød rent<br />
faktisk, at den spirituelle tjeneste fik et sådant omfang, at munkene reelt<br />
ikke fik tid til over til det manuelle arbejde, der også skulle gøres. Og<br />
derfor indførte man lægbrødre i ordenen, der skulle stå for de praktiske<br />
gøremål.<br />
I kapellernes ved østsiden af korsarmene og nordvestkapellet, der i dag<br />
er gravkapeller, stod oprindeligt sidealtre, hvor de præsteviede munke<br />
kunne læse privatmesser og sjælemesser. En typisk cistercienserkirke<br />
var endvidere inddelt i en række afsnit:<br />
Først højkoret med alteret, dernæst munkenes kor, der i Sorø omfattede<br />
korsskæringen og 3 fag af hovedskibet. Den bagerste del af munkekoret<br />
var skilt fra til syge og svage munke. Korstolene stod på langs med<br />
ryggen mod arkadepillerne, og det var derfor praktisk, at disse var glatte<br />
14
mod skibet, og det har de været i Sorø indtil højkirkens hvælvinger blev<br />
indbygget. Efter munkekoret fulgte lægbrødrenes kor. Hele denne<br />
opdeling af gjorde den fuldt udbyggede cistercienserkirke meget lang,<br />
men endnu længere blev den, hvis vestenden udskilte et særligt afsnit,<br />
hvor klostertjenere og gæster efter tid og lejlighed kunne få adgang.<br />
Lægbrødrene alter midt i kirken var som regel indviet til Det Hellige Kors.<br />
Og det mærkelige krucifiks i nordre korsarm har sikkert oprindeligt<br />
hængt her. Poul Nørlund mente i en efterladt artikel, at krucifikset er<br />
vanskeligt at tidsbestemme, fordi det på én gang er både romansk og<br />
gotisk. Hovedet og kroppen og de fremdadvendte hænder viser nøje<br />
overensstemmelse med de små emaljekrucifikser fra Limoges i Frankrig,<br />
som kan dateres til begyndelsen af 13. århundrede. Lændeklædets<br />
folder, fødderne, der er lagt over hinanden, og den smukke Maria-figur<br />
forneden beviser dog, at det må være skåret efter branden i 1247.<br />
I ethvert kloster er det vigtigt, at der er let adgang til kirken, i<br />
almindelighed ikke fra selve bygningerne men fra korsgangen.<br />
Trappen i søndre korsarm er interessant og meget karakteristisk. Den<br />
fører fra munkenes sovesal til kirken, således at man til nattens tidebøn<br />
kunne bevæge sig direkte fra dormitoriet til kirken og tilbage igen uden<br />
at skulle ud i korsgangen.<br />
Der kan siges meget om begravelserne i kirken. Det har ikke tid til at i<br />
dag, så vi nøjes med nogle af de vigtigste.<br />
I højkoret og på den fornemmeste plads hviler klostrets grundlægger,<br />
ærkebiskop Absalon under en fornem ligsten, formentlig tegnet og<br />
huggert af Martin Bussert.<br />
Der er ikke tale om portrætlighed, for gravstenen er hugget mere end tre<br />
hundrede år efter Absalons død.<br />
(Fortæl historien om Absalon og hans valg til ærkebiskop i Lund).<br />
Graven har været åbnet tre gange, og en del af gravens indhold har<br />
været opbevaret i det indmurede skab med bronzedøre i nordmuren.<br />
Kong Christoffer II skænkede i 1315 gods til klostret mod løfte om, at<br />
munkene for egen regning skulle bringe ham, og hans dronnings lig til<br />
Sorø, hvor de end døde, og give dem en standsmæssig begravelse.<br />
Monumentet over Christoffer II og dronning Eufemia er tænkt på en gang<br />
15
som liggende (med en<br />
pude under hovedet) og<br />
med folder i klædedragten<br />
som stående personer. De<br />
to spir ved hovedenden<br />
bæres af en løve og en<br />
grif, Danmarks og<br />
Pommerns våbendyr.<br />
Monumentet har lidt<br />
meget overlast i tidens<br />
løb, men de bevarede<br />
rester er anbragt en<br />
sandstenssokkel. Dronning<br />
Eufemias pibede hovedlin og de letsindige pigers kjoler, med store<br />
udskæringer under armene (”helvedes vinduer”) er moder, der daterer<br />
monumentet til tiden efter 1350.<br />
Valdemar Atterdag (Margrethe I’s far) har den sorte sarkofag, som<br />
oprindeligt har stået i munkekoret. Den oprindelige skrøbelige<br />
udsmykning med marmorfigurer var allerede i det 16. århundrede<br />
beskadiget, og da korhvælvingen faldt ned i 1651, led hele monumentet<br />
yderligere overlast, og nu er der kun selve tumbaen tilbage.<br />
(Fortæl historien om Margrethe I’s begravelse i Sorø og ”bortførelse” til<br />
Roskilde).<br />
Vi bevæger os nu til nordre sideskib, hvor Sorø Akademis store velgører,<br />
baron Ludvig Holberg, hviler.<br />
I 1742 oprettedes det 2. akademi, som Holberg testamenterer sine<br />
godser til. Dette akademi fik – som det første akademi – ikke nogen lang<br />
levetid, men dog nok til at sættet sig forskellige spor i kirken, også<br />
bygningsmæssigt.<br />
Endnu i Holbergs levetid havde kongen bevilget ham fri begravelse i Sorø<br />
som løn for hans mod stiftelsen beviste gavmildhed. Hans kiste stod først<br />
bag alteret, omgivet af en kolonnade af træ, men i 1780 blev et<br />
værdigere gravmæle udført af Wiedewelt og anbragt i kapellets nordre<br />
korsarm. Ifølge kunstnerens egne forklaring forestiller kvindefigurerne i<br />
de hvide felter på sarkofagen t.v. Polymnia (hymnedigtningens muse),<br />
som skriver årstallet 1747, det år Holberg testamenterede sine godser til<br />
Sorø, og t.h. Calliope, som Wiedewelt kalder for historiens muse. Hun<br />
16
som Den franske Ambassade).<br />
lægger en krans på en bog, der vel må<br />
betegne Holbergs historiske<br />
forfatterskab og ikke komedierne, som<br />
vi måske først tænker på.<br />
Det Thottske gravmæle i kapellet ved<br />
siden af Holbergs, er udført af C.F.<br />
Stanley, som jo også har lavet<br />
Christian V’s gravmæle i Roskilde. Otto<br />
Thott til Gavnø, død 1785, var en<br />
højtstående embedsmand og minister<br />
under flere konger, men er især<br />
fortjent som bogsamler og<br />
videnskabens beskytter. (Han står<br />
også bag Thotts Palæ på Kongens<br />
Nytorv, som måske bedre er kendt<br />
Tiden er ved at rinde ud for min del af rundvisningen i Sorø Klosterkirke.<br />
Jeg skal dog kort oplyse, at det kæmpestore korbue-krucifiks er skåret af<br />
Claus Berg fra Odense - I genkender stilen fra Bjernede? Prædikestol,<br />
korgitter og altertavle i bruskbarok er skåret af Henrik Werner i<br />
henholdsvis 1650, 1653 og 1656.<br />
Det går imidlertid ikke an, at vi forlader klosterkirken uden at jeg til slut<br />
omtaler kirkens største seværdighed.<br />
Sorø Klosters godshistorie, som den er udredt af historikeren Poul<br />
Nørlund i Sorøbogen, er ikke uden dramatik. I slutningen af 1200-årene<br />
var gaverne fra Hvideslægten ved at ebbe ud, og måske var<br />
overflytningen af gravene i 1285 til fornemme pladser i den store kirke<br />
ment som en appel.<br />
Men en anden demonstration var af større betydning og har skaffet Sorø<br />
Kirke en af de største seværdigheder: den berømte skjoldfrise, der<br />
strækker sig hele højkirken rundt under vinduerne, hvor den – med<br />
Grundtvigs ord i digtet Sorø Kirke ”Omringer Muren med sit Farvespil”.<br />
Frisen er påbegyndt omkring 1290, da den sidste del maledes som en<br />
helhed i den østlige ende af kirken. Senere blev frisen suppleret efter tid<br />
og lejlighed indtil reformationstiden, da den blev ommalet på<br />
foranledning af abbed Henrik tornekrans. Da fristen blev restaureret i<br />
1871, besluttede maleren Jakob Kornerup at føre den tilbage til den<br />
17
opr9ndelige skikkelse, skønt kan indså, at den var en vanskelig og i<br />
grunden uløselig opgave.<br />
I højkoret fandtes der på grund af ombygningerne ingen skjolde, men<br />
Kornerup gik ud fra, at de ældste og fornemmeste skjolde havde siddet<br />
her. På østvæggen malede han Absalons, Skjalm Hvides og Esbern<br />
Snares, men efter heraldikeres mening er de alle tre yderst tvivlsomme.<br />
Absalons springende hjort findes ganske vist på hans gravsten, men den<br />
er fra 1536, og på et ældre relikvieskab. Men vi har intet bevis for, at<br />
Absalon selv har ført skjoldet<br />
300 år tidligere. Måske har<br />
Henrik Tornekrans tillagt<br />
Absalon den springende hjort,<br />
fordi slægten Tinhuus, der<br />
hævdede at nedstamme fra den<br />
store ærkebisps søstersøn, førte<br />
en springende hjort i sit våben.<br />
Svend Ranvig har behandlet<br />
skjoldefrisen rimeligt indgående<br />
i sit 2bindsværk Sorøkrøniken,<br />
der formentlig kan lånes på<br />
biblioteket.<br />
Jeg vil slutte rundvisningen her<br />
i kirken og bede jer om, at gå<br />
ud gennem hovedportalen (der<br />
hvor vi kom ind) og gå til<br />
venstre ind til Fraterbrønden,<br />
hvor jeg vil sige det sidste om Sorø Kloster og derefter overlade ordet til<br />
Hendrik Sass for at fortælle lidt om Sorø Akademi.<br />
18