Kriminalforsorg - socialforsorg, bind 1
Kriminalforsorg - socialforsorg, bind 1
Kriminalforsorg - socialforsorg, bind 1
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
vægt ved en henvisning til loven og dommen<br />
og risikoen for ubehagelige følger, hvis anvisningerne<br />
negligeres. Betydningen af sanktionsadgangen<br />
kan således ikke aflæses på<br />
den faktiske anvendelse af sanktioner. Når<br />
indberetningsiveren har været ringe, kan det<br />
i øvrigt have sammenhæng med, at forsorgsmedarbejderne<br />
ikke har følt sig overbevist<br />
om, at der er givet tilstrækkeligt gode og<br />
meningsfulde tilbud, således at klientens<br />
negative reaktion er oplevet som undskyldelig.<br />
Det er som nævnt muligt, at iværksættelse<br />
af sanktioner også fremtidig bør have<br />
undtagelsens karakter, men jeg er af den<br />
opfattelse, at det vil være urigtigt at ændre<br />
loven, således at muligheden for en ændret<br />
politik i så henseende afskæres. Hvis de tilbud,<br />
der gives, bliver mere hensigtsmæssige<br />
og tilsynsperioderne kortere, kan opfattelsen<br />
ændre sig. Hvis ressourcer sættes ind på<br />
langsigtede behandlingsprogrammer i samarbejde<br />
med klienten, men denne under forløbet<br />
viser modvilje mod at følge det, kan<br />
den tanke melde sig, at det kunne være nyttigt<br />
at have midler til at overvinde en kortsigtet<br />
modstand.<br />
Betænkningen giver da også under pkt.<br />
10.2.2.1. udtryk for den grundholdning, at<br />
en bistand, der alene fremtræder som et tilbud,<br />
er utilstrækkelig. Men - siges det -<br />
klienten motiveres derved, at hans holdning<br />
kan sætte sig spor i sanktionsvalget ved ny<br />
kriminalitet. Samtidig understreges det, at en<br />
skærpelse af praksis ikke tilsigtes, og argumentationen<br />
synes således at komme lidt i<br />
strid med sig selv.<br />
Det er karakteristisk for en stor del af<br />
kriminalforsorgens klienter, at de er kortsigtede<br />
i deres adfærdsmønster, overdrevet optimistiske<br />
med hensyn til deres muligheder<br />
for ved egen hjælp at overvinde deres problemer<br />
og tilbøjelige til at tilskrive ydre omstændigheder<br />
og ikke egne svagheder ansvaret<br />
for de vanskeligheder, der tilstøder dem.<br />
Det er derfor urealistisk at tro, at risikoen<br />
for, at en negligering af bistandstilbud vil<br />
kunne få indflydelse på sanktionsvalget ved<br />
eventuel fremtidig kriminalitet, vil have nogen<br />
som helst motiverende betydning. Realiteten<br />
i forslaget er således, at et vilkår om<br />
tilsyn forvandles til et rent tilbud om bistand.<br />
I de seneste år er der sket en udvidelse af<br />
anvendelsesområdet for betinget dom, såle-<br />
des at også mere belastede kriminelle er inddraget,<br />
og udvalget finder det ønskeligt, at<br />
denne udvikling fortsætter. I disse tilfælde<br />
stiller det sig hyppigt således i sanktionsvalgssituationen,<br />
at hensynet til opretholdelse<br />
af den almindelige lovlydighed taler for<br />
anvendelse af ubetinget straf, men at betinget<br />
dom med tilsyn foretrækkes i håbet om,<br />
at et intenst forsorgsarbejde vil kunne hindre<br />
recidiv. Ændres reglerne, således at der<br />
ikke er mulighed for at motivere denne ofte<br />
lidet samarbejdsvillige del af klientelet med<br />
henvisning til sanktionsrisikoen, og således<br />
at der ikke er adgang til at anvende anholdelse<br />
og fængsling ved udglidning, er det<br />
nærliggende at antage, at domstolene vil finde<br />
en dom af et indhold, der ganske overlader<br />
efterlevelsen til domfældtes egen bestemmelse,<br />
utilstrækkelig og derfor vil finde<br />
sig mindre tilskyndet til at anvende betinget<br />
dom. Der kan således være grund til at frygte<br />
for, at den ordning, der foreslåes, vil modvirke<br />
denne målsætning, og motiveringen for<br />
ændringen har ikke en sådan styrke, at der<br />
er anledning til at løbe denne risiko.<br />
Når der ikke ved afgørelsen tillægges forsorgsmedarbejderen<br />
nogen kompetence - enhver<br />
er jo berettiget til at fremsætte tilbud<br />
over for andre om social og personlig bistand<br />
- og der ikke pålægges domfældte nogen<br />
pligter, og der således ikke sker nogen indskrænkning<br />
af hans handlefrihed, må det i<br />
øvrigt drages i tvivl, om det er rigtigt at opretholde<br />
den ordning, at det er domstolene,<br />
der tager stilling til, om der skal træffes bestemmelse<br />
om tilsyn, et pålæg, som vil være<br />
uden retsvirkning. Dette er ikke vel foreneligt<br />
med domstolenes sædvanlige opgaver,<br />
og udvælgelsen af domfældte, der er egnede<br />
til at modtage tilbud om bistand, gør heller<br />
ikke domstolenes medvirken påkrævet; den<br />
kan formentlig lige så godt eller bedre foretages<br />
af andre myndigheder.<br />
Begrundelsen for betænkningens forslag<br />
om at ophæve sanktionsmuligheden er bl. a.<br />
en henvisning til den uensartede indberetningspraksis,<br />
der skaber en uheldig forskelsbehandling.<br />
Denne uensartethed består i, at<br />
klienter, der ved deres forhold i og for sig<br />
havde udsat sig for sanktioner, undgår at få<br />
deres sag forelagt til afgørelse herom. Også<br />
dette må erkendes at være en lidet ønskelig<br />
tilstand, men en større ensartethed kunne<br />
formentlig opnås - hvis det ønskedes - gen-<br />
229