Kriminalforsorg - socialforsorg, bind 1
Kriminalforsorg - socialforsorg, bind 1
Kriminalforsorg - socialforsorg, bind 1
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
9.7. Særvilkår 7, jfr. straffelovens § 57,<br />
stk. l,nr. 7<br />
Vilkåret lyder således: »at den dømte betaler<br />
erstatning for tab, der er forvoldt ved<br />
lovovertrædelsen«.<br />
9.7.1. Oprindelse og formål<br />
Erstatningsvilkår er i forhold til formålet<br />
med de øvrige vilkår af særlig karakter, idet<br />
formålet med anvendelsen af dette vilkår<br />
primært er hensynet til den ved lovovertrædelsen<br />
forurettede.<br />
Allerede i loven fra 1905 hed det vedrøende<br />
betingede domme: »Udsættelsen kan<br />
betinges af, at den domfældte inden en fastsat<br />
frist yder den forurettede tilbudt erstatning<br />
. . . « (§20, stk. l.pkt. 2).<br />
I den påfølgende kriminalpolitiske debat<br />
udtaler adskillige forfattere sig ubetinget til<br />
fordel for en generel anvendelse af erstatning<br />
som vilkår ved betingede domme. Som<br />
eksempel kan anføres F. Schjøtt, der i Fuldmægtigen<br />
1936, p. 34, udtaler, »at straffens<br />
karakter af tildels oprettende retshåndhævelse<br />
netop fuldt ud kommer til sin ret, når<br />
domstolene på denne måde hjælper de besvegne<br />
. . . Betragtningen er også i klar overensstemmelse<br />
med retsfølelsen; selv for den<br />
mest umiddelbare betragtning synes det indlysende,<br />
at bedrageren ikke blot skal straffes,<br />
men navnlig yde opretning, og ingen praktisk<br />
jurist vil benægte, at en straffedom betinget<br />
af erstatning er et af de virksomste<br />
midler hertil«.<br />
Andre forfattere anlægger en mere nuanceret<br />
synsvinkel. For eksempel er Krabbe<br />
meget betænkelig ved en generel regel om erstatningsbetaling.<br />
Han udtaler bl. a. (Nordisk<br />
Kriminalistisk Årsbok 1938, p. 37):<br />
»Alt for hyppigt viste det sig, at den krævede<br />
erstatning skaffedes gennem fortsatte<br />
bedragerier. Er en person sunket så dybt, at<br />
han må gribe til bedrageri eller underslæb<br />
for at klare sig, vil det falde ham overmåde<br />
vanskeligt eller umuligt at skaffe pengemidler<br />
til erstatning på lovlig måde. Anderledes<br />
måske i volds- og sædelighedssager. I sager<br />
om berigelsesforbrydelser er det efter min<br />
mening betænkeligt ... at søge forenet hensyn<br />
til at skaffe den forurettede oprejsning<br />
med hensyn til den rigtige strafferetlige behandling<br />
af den skyldige . . . «<br />
Knud Waaben udtaler i sin afhandling om<br />
140<br />
betingede straffedomme (p. 1791T) herom:<br />
». . . hensynet til den ved en lovovertrædelse<br />
krænkede er uegnet til at antages som forudsætning<br />
for betinget dom . . . Tilbage står<br />
imidlertid det spørgsmål, om heller ikke den<br />
krænkedes rent økonomiske interesser bør<br />
imødekommes, således at betinget dom kan<br />
udelukkes, hvis en skyldig erstatning ikke er<br />
tilbudt eller betalt eller ligefrem gøres betinget<br />
af en sådan betaling, eventuelt inden for<br />
en vis frist.« Efter en omtale af tidligere<br />
teori og praksis udtales: »I hvert fald dansk<br />
praksis viser, at probation og erstatning kun<br />
i undtagelsestilfælde bør sættes i indbyrdes<br />
sammenhæng. Hvor en erstatning er krævet<br />
og fastsat, vil der også uden fremhævelse<br />
som vilkår i dommen bestå en pligt til betaling;<br />
denne pligts egenskab af betingelse for<br />
udsættelsen har under de nugældende regler<br />
til følge, at undladelse af betaling normalt<br />
medfører straffens fuldbyrdelse. Det kan<br />
være uheldigt . . . Nogen grund til at fremhæve<br />
erstatningsbetingelsen i loven er der<br />
ikke. Probationsreglerne forfølger typisk lovovertræderens<br />
tilbøjelighed til det kriminelle,<br />
ikke hans forsømmelighed uden for dette område,<br />
selv om den kan vidne om et uheldigt<br />
sindelag.«<br />
Straffelovskommissionen foreslog (betænkning<br />
1953, p. 35f) erstatningsvilkåret opretholdt<br />
i en formulering, der kun formelt<br />
adskiller sig fra den nugældende. Det hedder<br />
herom: »Det er imidlertid givet, at erstatningspligten<br />
som tillægsvilkår indtager en<br />
særstilling. I modsætning til tilsyn, opholdspåbud<br />
og afvænningskur, psykiatrisk behandling<br />
etc., har den ikke i første række karakter<br />
af forsorg, men foreskrives af hensyn<br />
til den forurettede, hvis udsigt til at opnå erstatning<br />
forøges, når undladelse af at betale,<br />
udsætter den dømte for straffuldbyrdelse«.<br />
Det anføres herefter, at vilkåret har sammenhæng<br />
med reglerne om påkendelse af civile<br />
krav under en straffesag, og at de strafferetlige<br />
regler om erstatningspålæg ikke bør<br />
bevirke nogen ændring i disse civilretlige<br />
regler. Det fremhæves, at den ulempe ved<br />
det pågældende vilkår, at manglende betaling<br />
kan føre til en urimelig straffuldbyrdelse,<br />
kan undgås ved fornuftigt skøn over<br />
omstændighederne. »Men hvis vilkåret ikke<br />
anvendes med varsomhed, kan myndighedernes<br />
og fordringshavernes forhold let i de<br />
dømtes øjne tage sig ud som en hårdhændet