HVORDAN GÅR DET DEM? - Frivillignet.dk
HVORDAN GÅR DET DEM? - Frivillignet.dk
HVORDAN GÅR DET DEM? - Frivillignet.dk
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>HVORDAN</strong> <strong>GÅR</strong> <strong>DET</strong> <strong>DEM</strong>?<br />
> En undersøgelse af unge uledsagede flygtninges perspektiver<br />
på integrationen<br />
At få os til at føle os ønsket – at få os til at føle, at man gør en forskel. (Christine)<br />
Jeg synes, at det sværeste er ikke at have en familie. Jeg har ikke et hjørne, hvor jeg får omsorg<br />
og tryghed. Der ligger meget pres på os, fordi vi er alene. (Marian)<br />
Jeg har lidt mere frihed end ham, der er kommet med sin familie. (Mehdi)<br />
Jeg er integreret, men jeg kan ikke mærke integrationen. (Adnen)<br />
Hver gang jeg lærer et nyt ord, så bliver jeg glad. (Den unge albaner)<br />
"Vi er mennesker. Vi skal leve sammen.<br />
Konflikter små som store hænder dagligt – her – der.<br />
Hvad må vi lære at leve med?<br />
Vi skal lære at leve med hinanden.<br />
Mig, min onkel, min kusine, hendes mand, naboen og hendes mand.<br />
Udenfor det vante i mødet med det uvante skal vi for alvor træde i karakter."<br />
(Players projekt ”We are”. ”We are” er det første resultat af Betty Nansens Players Project. ”We are” var en<br />
teaterforestilling med 32 unge fra familier af anden etnisk oprindelse end dansk).<br />
"Den enkelte har aldrig med et menneske at gøre uden at han holder noget af dets liv i sin hånd."<br />
Løgstrup: Den etiske fordring (1991:25).<br />
Hvordan går det dem? 1
INDHOLDSFORTEGNELSE<br />
1. Forord 4<br />
2. Indledning med læseanvisning 5<br />
3. Anbefalinger i lightudgave 8<br />
4. Sammenfatning af rapporten med anbefalinger 9<br />
4.1. En sammenfattende beskrivelse af unge uledsagede flygtninge 9<br />
4.2. Et udvidet integrationsbegreb 10<br />
4.3. Sammenfattende status over de unges integration 11<br />
4.4. Sammenfatning af barrierer for de unges integration samt anbefalinger 11<br />
4.5. Sammenfatning af muligheder for de unges integration samt anbefalinger 15<br />
4.6. Hvad vil de unge gerne have, at der skal ske? 17<br />
4.7. Andre initiativer og undersøgelser 17<br />
4.8. Forslag til fremtidige undersøgelser 17<br />
5. Uledsagede mindreårige flygtninge 19<br />
6. Projektets informanter og præasylfasen 23<br />
6.1. Projektets informanter 23<br />
6.2. Præasylfasen 28<br />
7. Integrationsbegrebet 30<br />
8. At være i eksil. En dobbelt eksponering 39<br />
9. Kulturel frisættelse i kulturmødet 43<br />
10. Hvem identificerer de unge uledsagede sig med? 48<br />
11. De unges integrationsstrategier 52<br />
12. Opholdstilladelsens gyldighed 55<br />
13. Flugten og dens årsager 57<br />
14. Boligforhold 60<br />
15. Danskundervisning, skolegang og uddannelse 64<br />
15.1. Det danske sprog og danskundervisningen 64<br />
15.2. Grundskoleforløbet 65<br />
15.3. Ungdomsuddannelserne og det videre uddannelsesforløb 68<br />
16. Beskæftigelse og in<strong>dk</strong>omst 72<br />
17. Støtte og vejledning 74<br />
PS. Er du blevet hørt i integrationsfasen? 78<br />
18. Venner, kæreste og fritid 80<br />
19. Alliancepartnere 83<br />
20. Diskrimination 86<br />
21. Det psykiske helbred 90<br />
22. Fremtiden, drømme og ønsker 93<br />
23. Summary in English 96<br />
Hvordan går det dem? 2
BILAG<br />
1. Projektets udformning 98<br />
2. Metodevalg 103<br />
2.1. Spørgeskemaundersøgelsen 103<br />
2.2. Dybdeinterviews 104<br />
2.3. Grounded Theory 105<br />
2.4. Praksiserfaringer 105<br />
2.5. Bourdieus praksisteori 105<br />
3. Informanterne 108<br />
3.1. Informanterne – kort beskrevet 108<br />
3.2. Familieforhold 111<br />
4. Definition af uledsagede mindreårige flygtninge 112<br />
5. Lovkompleks og internationale konventioner 115<br />
6. Spørgeskema 117<br />
7. Opgørelse af spørgeskemaundersøgelsen 123<br />
8. De unges vurdering af hvad der har været sværest ved at bo i Danmark 152<br />
9. De unges vurdering af hvad der har været bedst ved at bo i Danmark 154<br />
10. De unges forslag til forbedret integration 156<br />
11. Referat fra lørdagsseminar 158<br />
12. Skema til semistruktureret dybdeinterview 161<br />
13. Informationsseddel til de unge 163<br />
14. Appetizer 164<br />
15. Referencer og inspiration 165<br />
Hvordan går det dem? 3
1 FORORD<br />
Dette projekt er blevet mødt særdeles godt.<br />
Der er derfor mange at rette en tak til.<br />
At projektet har kunnet lade sig gøre skyldes 30 unge mennesker, der velvilligt har valgt at offentliggøre<br />
nogle af deres oplevelser af og erfaringer med at integrere sig i Danmark. Disse 30 unge vil jeg gerne takke<br />
hjerteligt for deres deltagelse. Det er mit håb, at de unge undervejs eller ved gennemlæsning af rapporten<br />
selv vil kunne indhøste inspiration til afklaring af fortsat liv. Her skal de synliggøres, selv om det bliver ved<br />
hjælp af pseudonymer:<br />
Abdi, Adnen, Ahmad, Alex, Almir, Aman, Amir, Barathy, Christine, Esan, Farid, Filip, Hassan, Hussein,<br />
Jejandran, Jeya, Joe, Kamal, Karim, Mahmoud, Marcel, Marian, Mehdi, Mehmet, Nader, Pei Lei, Peter,<br />
Samir, Shukri og Tomas.<br />
Tak skal I have.<br />
Mange ansatte i landets kommuner, bofællesskaber m.m. har hjulpet mig med at få kontakt til de unge. Selv<br />
om jeg brød ind i fortravlede hverdage, har de taget sig tid og været behjælpelige. Det drejer sig om mere<br />
end 40 personer, og jeg finder, at det vil føre for vidt at fremføre navne. I stedet vil jeg sørge for, at de alle<br />
personligt modtager rapporten som tak.<br />
Derudover har personer, jeg ikke på forhånd har kendt, samt venner, bekendte, gamle kolleger, familie m.fl.<br />
hjulpet. De vil kunne finde sig selv i følgende opremsning af navne:<br />
Anita Hammer, Birgit Hedegård (KL), Birthe Nielsen, Britt Scherfig, Carl Johan Söderstjerna, Elsebeth<br />
Iversen, Elisabeth Poulsen, Hansi og Peppi i Wurlitzergasse, Helle Holt, Henriette Ingvardsen (DF), Henrik<br />
Liltorp, Iben Svensson, Ingrid Arild Jensen, Johnny Frederiksen, Julie Stokholm Madsen, Klaus Hansen, Kurt<br />
Bendix Olsen, Lars Z. Hansen, Lis Hansen, Lene Timm (UC2), Lisbeth Eg Jensen, Lise Bruun (Red Barnet),<br />
Lone Svensson, Malene Grøndal, Marcia Hill, Martin Jacobsen i rue Amélie, Niels-Henrik Uth (Gentofte<br />
kommunes ungdomsskole), Nina Hannemann, Peter Seeberg, Richardt Jepsen, Rie Græsborg (DF), Rie<br />
Toft, Ringo Parkel, Susan Tetler, Tine Kærn, Torben Dan, Tore Sørensen (UC2), Tünda (DF) og Vibeke<br />
Fensløv.<br />
Og endnu flere har hørt på mig undervejs.<br />
En særlig varm tak til Bodil Petersen, lektor i psykologi ved Roskilde Universitet, som midt i sit eget travle<br />
virke har givet mig kvalificeret vejledning og støtte, når jeg har fundet det nødvendigt.<br />
En tak til ansatte i Flyktning- og innvandreretaten, Oslo Kommune, for hjælp med materialer på norsk.<br />
Visiteringsenheden i Udlændingestyrelsen v/Lars Bundesen har været meget behjælpelig med oplysninger<br />
af statistisk karakter.<br />
Dansk Flygtningehjælp har generøst og vederlagsfrit lagt lokaler til projektets lørdagsseminar i slutningen af<br />
maj måned 2005.<br />
Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration har finansieret projektet med 400.000 kr., hvilket har<br />
gjort projektet tidsmæssigt muligt. Jeg siger mange tak for midlerne og tilliden. Uden disse penge var<br />
projektet ikke blevet udført.<br />
Projektet er min idé og min udførelse og således også mit ansvar. For de unges skyld håber jeg, at<br />
rapporten vil få mange læsere og skabe yderligere opmærksomhed på, inspiration til og nuancering af<br />
integrationsdebatten.<br />
Hvordan går det dem? 4
2 INDLEDNING MED LÆSEANVISNING<br />
> Kort præsentation af projektet, metoder og af mig<br />
Projektet ”Hvordan går det dem?” undersøger, hvordan det lykkes for unge uledsagede flygtninge at<br />
integrere sig i det danske samfund – set ud fra de unges perspektiv. Projektet forsøger at afdække de<br />
muligheder og barrierer, der præger de unges integration. Projektets mål er en beskrivelse af de unges<br />
situation, en konkretisering af muligheder og barrierer samt anbefalinger og forslag til en bedre integration.<br />
Baggrundsmaterialet til denne rapport er indhentet hos 30 unge, der alle har fået asyl som uledsagede<br />
mindreårige. De er i dag i alderen fra 15 år til 26 år. Kun fem er aktuelt mindreårige. Jeg har forelagt alle 30<br />
et spørgeskema, som de har udfyldt i mit nærvær. På denne måde kunne de unge spørge om det, de ikke<br />
forstod, samtidig med at der opstod små dialoger, der er brugt i rapporten. Efterfølgende dybdeinterviewede<br />
jeg ni af de unge.<br />
Spørgeskemaernes data er opgjort og er at finde i bilagsmaterialet (bilag 7). Dybdeinterviewene er blevet<br />
udskrevet og analyseret med inspiration fra Grounded Theory metoden (Grounded Theory metoden er kort<br />
beskrevet i bilag 2). Erfaringer fra mit arbejde som bisidder for uledsagede er også brugt. Dette udgør<br />
projektets erfaringsmæssige validering.<br />
Ud over nævnte analyseteori, bruger jeg undervejs i rapporten Bourdieus praksisteori til at afdække, hvordan<br />
de unge indgår som aktører i deres nye livsbetingelser, hvilke strategier de benytter, hvilke magtforhold de er<br />
oppe mod, hvilke barrierer og muligheder de møder, og hvilke nye handlinger foranderligheden medfører.<br />
Jeg benytter mig af følgende termer fra Bourdieus praksisteori: habitus, kapitalbegrebet i forskellige former<br />
(social, kulturel, økonomisk og symbolsk), feltbegrebet og begrebet symbolsk vold (for nærmere præsentation<br />
se bilag 2).<br />
Projektet er bredt anlagt. I dets indhold berøres mange områder af de unge uledsagedes liv. Jeg vælger at<br />
bibeholde det brede sigte projektet igennem for på den måde at opnå at sammenfatninger, opsummering og<br />
anbefalinger får så bredt et vurderingsgrundlag som muligt.<br />
30 informanter er for lille en gruppe til, at den kan være signifikant for de mange unge flygtninge, der<br />
gennem de sidste årtier har fået opholdstilladelse som uledsagede mindreårige flygtninge. Jeg er på den<br />
anden side overbevist om, at de fleste af projektets sammenfatninger kan overføres som generelle<br />
konklusioner for de mange andre, der ikke har deltaget i dette projekt.<br />
Jeg, som er iagttager og pennefører på baggrund af de unges oplysninger, er først og fremmest praktikeren,<br />
der efter at have arbejdet med unge uledsagede mindreårige som bisidder i næsten otte år, har været<br />
nysgerrig efter at finde ud af, hvordan det går de unge efter nogle år i Danmark. Det praktiske er blevet<br />
suppleret med Indvandrerstudier på Syddansk Universitet. Desuden er jeg uddannet folkeskolelærer og<br />
afspændingspædagog.<br />
> Læseanvisning<br />
Projektets primære målgruppe er kommunernes ansatte, der arbejder med unge uledsagede flygtninge og<br />
kommunalpolitikere, som beslutningstagere for bl.a. det økonomiske råderum. Det vil sige, at denne rapport<br />
henvender sig til folk, som kender en del eller meget til de uledsagede. Dette bærer rapportens disposition<br />
præg af.<br />
Under udarbejdelsen af projektet er jeg imidlertid blevet opmærksom på, at den primære målgruppe også<br />
burde omfatte folketingets politikere, ledere og lærere på ungdomsuddannelserne, lærer- og pædagogseminarier<br />
og Den Sociale Højskole.<br />
Til jer, der har travlt eller har stor erfaring med denne gruppe unge flygtninge, er det muligt blot at læse<br />
denne indledning og kapitlerne 3 og 4. Her står projektets sammenfatninger, integrationens barrierer og<br />
muligheder for de unge og projektets anbefalinger til bedre integration at læse. Kapitel 3 er en lightudgave af<br />
kapitel 4, dvs. her står projektets anbefalinger uden kommentarer.<br />
Læser I kun kap. 2, 3 og 4, snyder I imidlertid jer selv for de unges udsagn og erfaringer, som rapporten er<br />
bygget op om. Projektets idé er at belyse de unges integration set med deres øjne. Det har jeg loyalt forsøgt.<br />
Hvordan går det dem? 5
Da projektets primære målgruppe er den nævnte, forudsættes forhold om de unge bekendt. Derfor vil<br />
kapitlerne kunne forekomme andre læsere indforståede. Dem anbefaler jeg at orientere sig i bilagsmaterialet<br />
og/eller følge henvisningerne i teksten.<br />
Her skal følge en kort orientering om de enkelte kapitler med delkonklusioner, hvilket skulle gøre det lettere<br />
at zappe rundt i rapporten.<br />
Kap. 5 er en beskrivelse af uledsagede mindreårige flygtninges vej og vilkår. I kap. 6 fortælles om, hvordan<br />
jeg har fundet informanterne, og gruppen af informanter præsenteres. Ligeså deres familieforhold.<br />
Præasylfasen er ikke tænkt som et tema i projektet, men da mange af de unge spontant fortalte om denne<br />
særlige tid, behandles den kort her. I Kap. 7 diskuteres integrationsbegrebet, og projektets integrationsparametre<br />
fremsættes. Der opridses eksempler på barrierer og muligheder for integration. De unge skelner<br />
mellem at være integreret og at føle sig integreret. Kap. 8 beskriver eksiltilstanden som en dobbelteksponering,<br />
hvorfor også forholdet til forældre og hjemland præsenteres. De unge oplever, at de savner<br />
deres forældre samtidig med, at livet uden forældre byder på positive muligheder for udvikling og integration.<br />
Et vigtigt element i eksilet er andres anerkendelse. Kap. 9 omhandler de uledsagedes dobbelte kulturelle<br />
frisættelse i forhold til familien og til deres kultur. Umiddelbart er de ikke at sammenligne med andre grupper<br />
i det danske samfund. De er deres egen generation. Deres kulturelle åbenhed er en stor mulighed for<br />
integration. I kap. 10 fortælles om, at de unge identificerer sig positivt med andre udlændinge gennem<br />
venner og familie. Til dels påføres de negative selvbilleder gennem mediernes omtale. Dette medfører<br />
mindsket selvværd. De unge er klar over værdierne i det danske samfund. Respekten spiller en stor rolle for<br />
dem.<br />
I kap. 11 beskrives de unges integrationsstrategier i forhold til projektets integrationsparametre. Der peges<br />
desuden på individuelle integrationsstrategier. Kap. 12 konkluderer, hvordan de unge oplever at blive<br />
stresset i forbindelse med genansøgning om opholdstilladelsen. En af de strukturelle integrationsbarrierer.<br />
Kap. 13 behandler flugten og dens årsager. Langt de fleste af de unge flygter fra krig, uro og forfølgelse og<br />
sendes af sted for at redde livet. I kap. 14 konkluderes vigtigheden af at kombinere boligforhold, omsorg og<br />
kontakt til majoritetsbefolkningen især i den første tid/første år. Danskundervisningen indleder kap. 15, som i<br />
øvrigt omhandler grundskoleforløbet og ungdomsuddannelserne. De unge ønsker sig en langt mere effektiv<br />
og koncentreret danskundervisning. Kun halvdelen af de unge er i skole- og uddannelsessystemet. Hvem<br />
hjælper dem med det lange seje træk, som et uddannelsesforløb indebærer? På en række områder er der<br />
gang i nytænkningen vedrørende undervisning af de sent ankomne, men de uledsagede kan forekomme<br />
usynlige. Kap. 16 handler om beskæftigelse og in<strong>dk</strong>omst. De unge føler sig let afvist og diskrimineret i<br />
jobsøgningen. Desuden problematiserer de sort arbejde som en slet udvej for et rigtigt arbejde. Kap. 17 er et<br />
langt kapitel om de unges møde med det sociale system. Et par konklusioner er, at indtrykket af modtaget<br />
støtte ofte er afhængig af kontakt til især én omsorgsperson, de føler har forstået dem. Desuden står det<br />
klart, at de unge ikke kan undvære støtte og vejledning efter det 18. år. At være uden dette er en barriere for<br />
integrationen. I kap. 18 omtales forholdet til venner og kærester. Bedstevennen spiller en væsentlig rolle for<br />
de unges integration. Kap. 19 omtaler de unges alliancepartnere i skiftende situationer. Her spiller især tre<br />
parter ind: venner, professionelle og herboende etnisk familie. Fordelingen i brugen af alliancepartnere fra<br />
privatsfæren og offentlighedssfæren er tydelig. I kap. 20 findes der mange eksempler på oplevet<br />
diskrimination, som er en stor barriere for integrationen. Kap. 21 behandler det psykiske helbred. Herunder<br />
omtales den særlige situation det er at være flygtning og de stressfaktorer, de unge påvirkes af. Kap. 22,<br />
som handler om de unges tanker om fremtiden, om deres drømme og ønsker, afslutter selve rapporten.<br />
Halvdelen af de unge ser videreemigration som en fremtidsmulighed. De unge har drømme og ønsker på<br />
felter, som unge etniske danske ikke behøver at beskæftige sig med.<br />
Der vil være yderligere anbefalinger i rapportens konklusioner end de nævnte i kap. 3 og 4. Af hensyn til<br />
overskueligheden og realiseringsmulighederne har jeg fremhævet dem, jeg finder vigtigst og som matcher<br />
dem, de unge oftest har udtrykt.<br />
> Sprogbrug<br />
Projektets informanter har alle fået opholdstilladelse som uledsagede mindreårige asylansøgere. I rapporten<br />
vil de blive omtalt som de unge flygtninge, de uledsagede eller slet og ret de unge. Dette fordi mange af<br />
informanterne er fyldt 18 år og således ikke længere mindreårige, men også for at understrege, at de bliver<br />
ældre.<br />
Kun hvor de omtales som en juridisk defineret gruppe, bibeholdes betegnelserne unge uledsagede<br />
(flygtningebørn) eller uledsagede mindreårige flygtninge.<br />
Hvordan går det dem? 6
Replikker<br />
En vigtig del af rapporten er synliggørelsen af de unge. Jeg har derfor overvejet, hvordan de bedst kunne<br />
være til stede. Den mest nærværende og tekstbrydende form har jeg fundet i anvendelsen af replikker.<br />
Rapporten er fuld af replikker. Disse replikker er dels udskrifter fra dybdeinterviewene, dels udtalelser i<br />
forbindelse med spørgsmålene om, hvad der har været sværest og bedst ved at bo i Danmark, dels fra de<br />
unges ønsker for en bedre integration, dels fra de unges spontane reaktioner i forbindelse med udfyldelse af<br />
spørgeskemaer samt endelig udtalelser fra lørdagsseminaret.<br />
Da jeg har fundet det vigtigt at indholdet i replikken er umiddelbart forståeligt, har jeg tilladt mig en sproglig<br />
redigering, hvor det var nødvendigt. Så selv om der ikke altid er tale om et nøjagtigt citat, er replikken<br />
fastholdt i indholdet. Replikkerne har naturligvis mere eller mindre individuel eller generel karakter. Jeg har<br />
bestræbt mig på at klargøre, når jeg træffer generelle konklusioner ud fra dem.<br />
De unges replikker er alle skrevet i italic.<br />
Hvordan går det dem? 7
3 ANBEFALINGER I LIGHTUDGAVE<br />
Det gængse integrationsbegreb, der hersker, er ikke dækkende for de unges integrationsopfattelse,<br />
som rummer begrebet ”et multikulturelt samfund”, og som peger frem mod dette. Dertil giver de unge<br />
udtryk for et integrationsbegreb, der rummer psykosociale faktorer, især anerkendelsen, men også<br />
vigtigheden af at have gode relationer både med egne etniske fæller og med danskere<br />
Nødvendigheden af en overordnet politik for unge uledsagede flygtninge<br />
Permanent opholdstilladelse til de uledsagede mindreårige, når de bevilliges asyl<br />
En koncentration af uledsagede i få kommuner<br />
En mere koncentreret og effektiv danskundervisning rettet mod målgruppen (prinsesse-modellen)<br />
Etablering af en mentorordning<br />
Etablering af en buddyordning<br />
Etablering af en form for adoption af sent ankomne unge i erhvervslivet<br />
Implementering af faget ”interkulturelle kompetencer” i visse uddannelser<br />
Hvordan går det dem? 8
4 SAMMENFATNING AF RAPPORTEN MED ANBEFALINGER<br />
4.1 EN SAMMENFATTENDE BESKRIVELSE AF UNGE ULEDSAGEDE FLYGTNINGE<br />
De unge uledsagede flygtninges særlige baggrund er, at de er i Danmark, fordi de har været nødt til at flygte<br />
fra deres hjemland. De opholder sig i Danmark uden deres forældre. De er flygtet fra venner og den øvrige<br />
familie, fra deres sprog, fra deres kultur, fra hjemstavnen, fra deres fremtidsplaner. De unge har inden<br />
ankomsten til Danmark haft oplevelser af traumatisk karakter. Men også efter ankomsten til Danmark har de<br />
uledsagede oplevelser, der virker stærkt på dem.<br />
Deres situation i Danmark er kompleks og kendetegnet ved modstridende følelser. I kraft af deres ungdommeligheds<br />
fleksibilitet og åbenhed præges de relativt hurtigt af hverdagslivet i Danmark, samtidig med at<br />
hjemlandet glider i baggrunden.<br />
De unge oplever, at de skal klare alt selv. Følelsen af ensomhed og savn er stadig underliggende. De<br />
oplever, at de gør meget for at integrere sig i det danske samfund. De gør sig store anstrengelser for at<br />
overvinde barriererne i det danske samfund og udnytte mulighederne. De synes, at de er integreret, samtidig<br />
med at de ikke føler sig accepteret af majoritetsbefolkningen. Tilligemed oplever de sig uønskede af<br />
landsmænd, fordi de er ”familieløse.” Dette forøger ensomhedsfølelsen og giver næring til en stadig<br />
oplevelse af mangel på accept og eksklusion.<br />
Da de unge har været tvunget til flugt, kan det ikke undgås at opholdet i Danmark ind imellem påvirkes af<br />
tankerne om en anden tilstand. Hvis der ikke havde været krig, ville de unge ikke være i Danmark, men i<br />
hjemlandet. Hvis forholdende i hjemlandet blot var bedre, kunne de tage tilbage.<br />
Dette sidste hvis er dog forbundet med en tilpasning til Danmark, der både er tiltrækkende og som gør, at de<br />
unge vil kunne føle sig fremmede ved returneren til hjemlandet. Men også hjemmet forandrer sig.<br />
De unge er i deres kulturelle frisætning åbne for nye muligheder og vil gerne leve i sameksistens med alle<br />
andre medborgere i dette land. De ser klart de muligheder for udvikling og uddannelse, som de tilbydes i det<br />
danske samfund. De vil gerne gøre brug af dem og forbedre deres position. De vil også gerne knytte<br />
kontakter til danskere og ser det som en naturlig del af integrationsprocessen. Det kan imidlertid være svært<br />
for dem at knytte sig til den del af den danske ungdom, hvor drikkeri er florerende, og hvor en manglende<br />
respekt for forældrene er herskende. Det ligger fjernt fra deres egen kultur. Det kan være lettere at knytte<br />
kontakt til andre unge med anden etnisk oprindelse.<br />
De unge er dybt afhængige af voksne danskere. I deres første år i Danmark sker dette i form af en<br />
klientgørelse, der optimalt burde lede til selvstændiggørelse og frigørelse fra systemet. Privat vil de unge<br />
ikke kunne klare sig uden vejledning og støtte fra voksne, der har stort kendskab til det danske samfund.<br />
De unges nærmeste vil – udover eventuelle søskende her i landet – være andre uledsagede unge flygtninge,<br />
der har samme erfaringer med den påtvungne eksklusion af familien, savn, flugt, institutionalisering på<br />
asylcenteret, asylsagsproces, ventetid på en afgørelse, klientgørelse i socialsystemet, at være bagud i et<br />
dansk skolesystem, at være frustreret over de manglende tilbud, ikke at kunne se en ende, ændrede<br />
fremtidsplaner, den nødvendige optimisme, tilfredsheden med at være i Danmark, oplevelsen af usynlighed,<br />
nyt sprog, nye vaner, nye skikke m.m.<br />
De unge uledsagede flygtninge har kun hinanden som forbilleder. De befinder sig i en situation, hvor de skal<br />
kreere deres eget liv. De skal definere deres eget felt og er derfor både på det indre plan og på det ydre<br />
afhængig af dialogen med omverdenen samtidig med, at de er afhængige af deres medbragte potentialer og<br />
evnen til at udvikle sig. I forhold til omverdenen er de både hypersensitive overfor uærlighed og motiverede<br />
for bevægelse.<br />
De unge er med andre ord bricoleurs – ”gør-det-selv-folk”. De siger det selv: ”Vi skal klare alt selv.”<br />
Hvordan går det dem? 9
Tilstanden i eksil, som både indeholder smerten over oplevelsen af at føle sig fremmed/ikke accepteret og<br />
rummer mangfoldigheden og en stadig bevægelse, er også spillerum for nye muligheder.<br />
Gruppen af unge uledsagede flygtninge er i det store perspektiv lille. Det kræver mod at erkende, at man<br />
tilhører en så lille minoritet, som er let at overse, og/eller som vækker anstød. De uledsagede kommer<br />
måske derfor til at befinde sig i en gråzone, der grænser til det usynlige.<br />
De har deres specielle problemer og er udsatte medborgere, fordi de er alene – som udgangspunkt.<br />
Det kræver mod at se barriererne i øjnene, og det kræver kræfter at udnytte mulighederne.<br />
Filosoffen Sartre har sagt, at ”mennesket er dømt til at administrere sin egen frihed”. Det gælder i høj grad<br />
de unge uledsagede flygtninge.<br />
4.2 ET UDVI<strong>DET</strong> INTEGRATIONSBEGREB<br />
Rapporten har som ståsted til belysning af de unges integration følgende tre parametre:<br />
At have lært dansk og være i udvikling med sproget<br />
Enten at være i gang med en uddannelse/være i et skoleforløb eller at forsørge sig selv ved<br />
arbejde<br />
At have etableret tætte kontakter til voksne danskere<br />
Når de unge umiddelbart selv svarer på, hvad integration er, nævner de stort set selv de samme tre<br />
præmisser, som også er dem, regeringen bruger. I forhold til disse kan man sige, at de unge er integrerede.<br />
Det svarer også til det, de selv udtaler.<br />
Imidlertid viser det sig, at de tre parametre ikke er dækkende for den integrationsopfattelse, der præger de<br />
unges oplevelse af integrationen.<br />
Mange af de unge har bedstevenner/bedsteveninder, som betyder meget for dem, og som næsten går ind<br />
og erstatter nære bånd til familien, der bor langt borte eller ikke findes. Nogle af disse bedstevenner/<br />
-veninder er bekendtskaber fra asylcenteret, som har oplevet det samme forløb. Det synes derfor at være en<br />
vigtig faktor for de unges integration:<br />
At have en bedsteven<br />
fordi en sådan relation med den ”samme” flugthistorie, præasylfasehistorie og ”familieløshed” er af stor værdi.<br />
Det kunne også være relevant som integrationsparameter at bruge måden at bo på. Det er mit indtryk, at de<br />
unge, der bor i nærheden af andre uledsagede – oftest er det landsmænd – har stor glæde af dette. Det er<br />
en måde at få kræfter på, at der er nogen i nærheden, som kender til de samme levevilkår, og hvor man er<br />
velkommen.<br />
Endnu et parameter kunne derfor være:<br />
At bo tæt på andre unge uledsagede flygtninge<br />
Med disse to parametre bringer de unge på bane, at integration også drejer sig om at være godt forankret<br />
blandt ”sine egne.” Således er det ikke kun er et spørgsmål om at lære danskere at kende.<br />
Mange af de unge fortæller, at de er integrerede, men at de ikke føler sig integrerede. Det tolker jeg som<br />
udtryk for en manglende anerkendelse og accept fra det omgivende samfund – fra majoritetsbefolkningen.<br />
Anerkendelse kan man få på to niveauer – et officielt og et privat.<br />
Man kunne derfor indskrive i integrationsbegebet, at det skal indeholde anerkendelse i form af:<br />
En officiel anerkendelse – at have reel adgang til de samme muligheder som majoritetsbefolkningen,<br />
og en privat anerkendelse – at have mulighed for at knytte tætte kontakter til private<br />
(voksne) danskere<br />
Hvordan går det dem? 10
Anerkendelse er vigtig, fordi anerkendelse får os til at føle os nødvendige. Anerkendelse er et psykosocialt<br />
parameter og en vigtig del af integrationsbegrebet, som udtryk for udbyttet man får for at integrere sig.<br />
Endelig fremgår det tydeligt, når man taler med de unge, at de i høj grad oplever, at integrationen er helt op<br />
til dem. Danskerne skal tilsyneladende ikke yde noget. De unge oplever og udtrykker, at de skal gøre det<br />
hele. Det kunne man imødegå ved at rette opmærksomheden mod:<br />
At integrationen er en multikulturel proces<br />
Integrationen handler altså om sameksistensen mellem de forskellige medborgere i Danmark, uanset etnisk<br />
tilhørsforhold.<br />
4.3 SAMMENFATTENDE STATUS OVER DE UNGES INTEGRATION<br />
Dette projekts informanter og hovedpersoner er som sagt unge flygtninge, der har fået opholdstilladelse som<br />
uledsagede mindreårige flygtninge. Projektet forsøger at blotlægge de unges syn på, oplevelser af og<br />
erfaringer med deres integration. Gennem de unges perspektiver og mine iagttagelser in<strong>dk</strong>redses de<br />
muligheder og barrierer, der påvirker de unges integration.<br />
Medens denne rapport udarbejdes lever de unge videre. De fleste af projektets unge er ikke længere<br />
mindreårige, ej heller børn. De vokser fra deres titler. De fortjener derfor heller ikke at titlerne hænger ved<br />
dem.<br />
Med Bourdieus ord har de unge allerede indtaget nye felter dels ved hjælp af de kapitaler, de besad ved<br />
ankomsten, men også ved hjælp af de nye, de har lært sig. Deres habitus inkorporerer nye normer og<br />
kundskaber, som de tilegner sig som medborgere i det danske samfund. Dermed retter de deres fokus mere<br />
og mere mod de danske forhold og samfundsnormer. ”Man bliver integreret, samtidig glemmer man hvor<br />
man kommer fra. Man finder et nyt levesystem.” (Aman)<br />
De unge lægger selv vægt på, at en vigtig del af en vellykket integration er at lære dansk, at klare sig<br />
selv/være fri af det offentlige/have et arbejde og få en uddannelse.<br />
Belyses de unges integration i forhold til projektets parametre, må man som helhed konkludere, at den er<br />
relativt vellykket. De unge har lært sig dansk, nogen bedre end andre. (Alle interviews er foregået på dansk).<br />
Halvdelen af de unge er i et skole- og uddannelsesforløb, og de fleste af de øvrige er i arbejde. Nogle<br />
fortæller, at de ikke er i uddannelse, fordi deres danskkundskaber ikke er tilstrækkelige. Da projektets<br />
informanter er relativt unge, er der kun få eksempler på at klare det lange seje uddannelsestræk, som er<br />
nødvendigt for at få en ungdomsuddannelse og senere fortsætte et videreuddannelsesforløb.<br />
Mange af de unge har knyttet kontakt til personer der fungerer/har fungeret som omsorgspersoner for dem.<br />
Kun få unge har knyttet egne private kontakter til andre voksne danskere. Få har fået en papfamilie/<br />
papmor/papfar (et udtryk nogle af de unge godt kan lide at bruge om voksne danskere, de knytter sig og<br />
knyttes til). Derimod har en del af de unge jævnaldrende danske venner.<br />
En stor del af de unge har bedstevenner, der er af stor betydning for integrationen.<br />
Nogle af de unge bor i nærheden af hinanden, og denne milde ghettoisering er positiv for trygheden.<br />
De unge oplever sig integrerede, men føler sig ikke integreret. Behovet for anerkendelse er stor.<br />
Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration har i forbindelse med tildeling af midler ønsket, at det<br />
søges klarlagt, hvem der har sendt børnene, hvorfor og hvordan, herunder om det er deres familie, der har<br />
sendt dem som ”fortrop” eller for at redde dem fra en eventuel farlig situation i hjemlandet. Det må<br />
konkluderes, at langt de fleste af de unge er sendt af sted fra hjemlandet som følge af krig, uro og forfølgelse.<br />
For nærmere, se kap. 13.<br />
4.4 SAMMENFATNING AF BARRIERER FOR DE UNGES INTEGRATION SAMT ANBEFALINGER<br />
> Manglende social anerkendelse<br />
De unge oplever, at de ikke får anerkendelse for deres integrationsbestræbelser. Denne oplevelse er skabt<br />
af:<br />
Hvordan går det dem? 11
- En grundliggende følelse af ensomhed og savn hos alle de unge som et livsvilkår<br />
- Manglende politisk støtte<br />
De unge udtrykker skuffelse, vrede og frustrationer over politikere og deres omtale af landets fremmede<br />
medborgere fra ikke vestlige lande, ofte i generaliserende vendinger. Det er svært for de unge at se, om der<br />
eksisterer en reel støtte på det politiske niveau.<br />
- Negativ omtale i medierne<br />
Samme følelsesmæssige udtryk gælder medierne. De unge synes imidlertid, at politikerne er betydningsfulde<br />
og har magt. Derfor er skuffelsen over dem størst. De unge giver desuden udtryk for træthed over den<br />
sproglige stigmatisering af etniske minoriteter i medierne.<br />
- Diskriminerende ytringer fra andre borgere (hverdagsracisme)<br />
Diskriminerende ytringer er tilråb på gaden og i offentlige transportmidler, afvisninger i forretninger og andre<br />
individuelt udtrykte mishagsytringer.<br />
- Landsmænds forbehold/afstandtagen<br />
De unge oplever, at deres landsmænd ikke vil omgås dem, fordi de er uledsagede flygtninge (”familieløse”).<br />
Der tages afstand fra dem, fordi de opfattes som en potentiel trussel mod den traditionelle familiestruktur.<br />
KONSEKVENSER<br />
En oplevelse af dobbelt eksklusion både fra danskere og fra landsmænd<br />
En oplevelse af mindreværd og manglende tro på egne evner<br />
En tiltagende opgivelse overfor integration og social mobilitet<br />
En forstørret oplevelse af ensomhed – ”vi skal klare alt selv”<br />
En risiko for marginalisering<br />
ANBEFALING<br />
Et gængs integrationsbegreb, der rummer begrebet ”et multikulturelt samfund”, og som<br />
peger frem mod dette<br />
Det er påkrævet med en tydeligere politisk manifestation af integrationsbegrebet som andet og mere end<br />
selvforsørgelse. De unge er trætte af at opleve, at integration udelukkende er et spørgsmål om deres<br />
indsats og danskernes eventuelle go<strong>dk</strong>endelse.<br />
Integrationsbegrebet må derfor afspejle en accept af deres kultur i en sameksistens med majoritetsbefolkningens.<br />
”Integration handler om det multikulturelle samfund. Om globaliseringen. Vi (Danmark) skal være med,<br />
ellers bliver vi sat af.” (Aman)<br />
> Systemerne tager ikke ordentlig hånd om de unge uledsagede flygtninge<br />
I projektets forløb er det blevet klart for mig, at de unge som helhed ikke kan sammenlignes med andre<br />
grupper af unge. Hvad angår skole- og uddannelsesforløb, er de sent ankomne som andre unge indvandrere<br />
og flygtninge, der er kommet med deres familier. Hvad angår boligform, er de i samme situation som unge,<br />
der ikke bor hjemme. Som regel er der her tale om unge, der er børn af socialt udsatte familier, som unge<br />
uledsagede umiddelbart ikke har noget til fælles med. Vedrørende støtte og vejledning har de ikke<br />
forældrene, der kan agere ”konsulenter”. De er i høj grad sig selv og meget afhængige af støtte og hjælp,<br />
indtil de finder fodfæste og har opbygget et netværk.<br />
Hvordan går det dem? 12
Desuden er det meget varieret, hvad de unge tilbydes i de forskellige kommuner.<br />
Hermed ikke sagt, at de ikke kan bruge nogle af de tilbud, der allerede eksisterer med henblik på andre unge,<br />
men deres situation og behov må synlig- og tydeliggøres.<br />
Systemernes barrierer:<br />
- Midlertidig opholdstilladelse<br />
En alvorlig strukturel barriere er opholdstilladelser af midlertidig karakter. Både som fænomen i sig selv, men<br />
også i forhold til ventetiden, mens en ny vurdering foregår. Sammen med tankerne om en eventuel udsendelse<br />
stresser disse betingelser de unge meget. De tænker meget på, hvordan det skal gå dem. De oplever,<br />
at det er en deterministisk beslutning om deres fremtid. ”Fremtid. Der er to muligheder. En sort og det<br />
betyder negativ opholdstilladelse og den hvide side. Det er bare hvor jeg er færdig med min uddannelse og<br />
jeg er automekaniker, jeg har fast job og har høj løn og har min egen lejlighed og godt kan være gift. Jeg er<br />
stadig sammen med min kæreste. Der er to muligheder.” (Nader).<br />
- Manglende efterværn<br />
Overgangen fra at være i kontakt med omsorgspersoner til at være uden slutter brat for de fleste, når de<br />
fylder 18 år. De oplever ikke, at de rustes tilstrækkeligt til den selvstændighedsopgave, det er ikke at være<br />
klient.<br />
- Utilstrækkelig viden hos fagfolk, eksempelvis socialrådgivere, sagsbehandlere, psykologer,<br />
lærere og læger om de uledsagedes specielle forhold<br />
Dette kan give anledning til misforståelser og kan være årsag til, at de unge oplever, at de ikke bliver hørt<br />
om deres ønsker og behov. I uheldige tilfælde kan det medføre en dårlig kontakt, der blokerer for<br />
samarbejde og fostrer mistænksomhed – begge veje.<br />
- Utilstrækkelig danskundervisning<br />
Gennemgående oplever de uledsagede ikke, at danskundervisningen, som de modtager, er tilstrækkelig<br />
kvalificeret. Desuden kan de opleve sig fastholdt i et tilbud, fordi der ikke er andre muligheder.<br />
- Uensartede skoletilbud, der ofte ikke er tilstrækkelige<br />
- Manglende kombination af boligform, omsorg og kontakt til majoritetsbefolkningen<br />
Nogle af de unge har boet for sig selv uden f.eks. at kende naboer, hvilket har været for ensomt. Andre har<br />
boet i bofællesskaber, hvor der har været en tendens til, at de bliver deres egen ø uden nogen særlig<br />
kontakt med majoritetsbefolkningen.<br />
- Mangel på åbenhed på arbejdsmarkedet. Svært at få arbejde. Sort arbejde bliver en løsning<br />
Mange af de unge har måttet ty til sort arbejde i en kortere eller længere periode. Det bryder de sig ikke<br />
om. ”På pizzeriaer er der slavelignende forhold.” De vil gerne arbejde, men klager over, at de står sidst i<br />
køen. (Her er endog kun tale om ufaglært arbejde).<br />
KONSEKVENSER<br />
En usynliggørelse af de uledsagedes tilstedeværelse, situation og særlige behov<br />
Ophobning af stress, søvnmangel og angst<br />
Usikkerhed om fremtiden<br />
Mangel på selvtillid<br />
Misforståelser af de uledsagedes ønsker og behov<br />
En utilstrækkelig dansk sproglig kvalificering<br />
Forvirring, desorientering og uvidenhed om muligheder i uddannelsessystemet<br />
Hvordan går det dem? 13
Fastholdelse i allerede etablerede tilbud<br />
Risiko for, at de ikke får den uddannelse, som de burde<br />
Risiko for, at de fastholdes i sort arbejde<br />
Risiko for længerevarende/vedvarende klientgørelse<br />
Risiko for, at de ikke opnår en kontinuitet og progression i deres integration<br />
ANBEFALINGER<br />
Udarbejdelse af en overordnet politik for unge uledsagede flygtninge i Danmark<br />
Det er nødvendigt, at de uledsagede synliggøres, og at deres specielle forhold klarlægges. En overordnet<br />
plan må indeholde forslag til tiltag på skole-, uddannelses-, vejlednings-, og boligområdet samt det øvrige<br />
sociale område, bl.a. efterværn og arbejdsmarkedet. Hvad angår efterværn må der gøres forskel på unge<br />
danske og de uledsagede. Der er forskel. Vi er alle lige som mennesker, men hvad angår mulighederne for<br />
udnyttelse af samfundets tilbud, er vi ikke lige.<br />
Integration er den enkeltes ansvar, som må modsvares af samfundets muliggørelse for integrering.<br />
De uledsagede mindreårige bevilliges permanent opholdstilladelse, så de kan koncentrere sig<br />
om deres integration<br />
De unge uledsagede placeres fremtidigt i få kommuner, der har interesse for og erfaring med<br />
de uledsagede, og hvor der bor andre uledsagede, så de kan bo i nærheden af hinanden og<br />
måske have adgang til et fælles mødelokale<br />
Implementering af et fag om interkulturelle kompetencer i uddannelser af fagfolk, der arbejder<br />
med uledsagede (og andre unge flygtninge/indvandrere). Pædagoger, lærere, socialrådgivere,<br />
psykologer og læger<br />
En effektivisering af danskundervisningen, gerne på niveau med den undervisning, vore<br />
prinsesser af anden etnisk herkomst end dansk har fået – lad os bare kalde den en ”prinsessemodel”<br />
I erkendelse af, at det vil være svært for flere sent ankomne unge at indfri adgangskrav til<br />
videreuddannelse og forskellige job, kunne man måske foranstalte en form for ”adoption”,<br />
hvor en virksomhed knytter et ungt menneske til sig med arbejde og uddannelse for øje. Det<br />
kunne således være med til at slå hul på rigide strukturelle barrierer på arbejdsmarkedet<br />
> Mangel på fortrolig og kontinuerlig voksenkontakt<br />
Denne barriere er skabt af bl.a. følgende:<br />
- De uledsagede stifter bekendtskab med for mange mennesker i deres første tid/år i Danmark<br />
Deres integration er, som følger, præget af brud i voksenkontakter og kontinuerlig fortrolighed. Dette understreger<br />
klientgørelsen og institutionaliseringen.<br />
- De uledsagede mangler lektiehjælp<br />
Selv efter flere år i landet og med et pænt mundtligt dansk volder lektier og især skriftlige opgaver de unge<br />
store problemer.<br />
- Mangel på erstatning for forældrestøtten<br />
De uledsagede giver udtryk for savn af en voksen, de kan stole på og læne sig op ad, så oplevelsen af at<br />
skulle klare alting selv mindskes.<br />
Hvordan går det dem? 14
- Mangel på målsætning og gennemførelse<br />
De unge magter ikke alene det lange seje træk, det er at læse sig op på et niveau, hvor de kan konkurrere<br />
med danske unge i uddannelsessystemet. Det kræver også, at man kan holde sig sit mål for øje og agere<br />
hen mod dette.<br />
- Oplevelse af at skulle bede om hjælp hele tiden<br />
De unge giver udtryk for, at pædagoger generelt hjælper alt for meget. De uddannes ikke i tilstrækkelig grad<br />
til selvstændighed.<br />
- Risiko for manglende tilknytning til majoritetsbefolkningen<br />
Det er svært, næsten umuligt at danne netværk uden hjælp.<br />
KONSEKVENSER<br />
En ensomhedsfølelse. Følelsen af, at der ingen er, som samler den unge op<br />
En ubeslutsomhed<br />
Opgivelse af ønsker og mål<br />
Risiko for isolation<br />
Risiko for arbejdsløshed<br />
Risiko for en marginalisering<br />
ANBEFALING<br />
Den unge skal have tilknytning til en voksen dansker, der kan fungere som mentor/talsmand/<br />
i et forpligtigende forhold, også efter det 18. år.<br />
Mentoren/talsmanden skal være uafhængig af det offentlige<br />
4.5 SAMMENFATNING AF MULIGHEDER FOR DE UNGES INTEGRATION SAMT ANBEFALINGER<br />
> Muligheder på det strukturelle plan<br />
- Den danske samfundsstruktur<br />
Danmark er et land med demokrati, lighed, fred, ro, frihed, ytringsfrihed, valgmuligheder og respekt for<br />
individet. Derudover er der velordnede og gratis skole- og uddannelsesmuligheder og et gratis sundhedssystem.<br />
De uledsagede kommer fra områder med krig, uro og forarmelse og har på bedste vis øje for de<br />
muligheder, der findes i det danske samfund.<br />
- Forsøg og nytænkning indenfor især skole- og uddannelsesområdet<br />
Undervejs i rapporten er der refereret til verserende forsøg, ligesom jeg som afslutning på dette kapitel<br />
repeterer rapporter, der er udfærdiget om disse forsøg. Få af dette projekts unge har været omfattet af<br />
sådanne forsøg, men det er klart, at sådanne tiltag er imødekommelser, der også kommer nogle af de<br />
uledsagede til gavn.<br />
- En svag ghettoisering<br />
Nogle af de unge bor tæt på hinanden, bl.a. i ungdomsboliger. Det virker som om det er til gensidig fordel for<br />
de uledsagede.<br />
Hvordan går det dem? 15
- Frivillige initiativer m.v.<br />
Rundt om i landet er der initiativer i gang på frivillig basis. Dette projekts unge har bl.a. nævnt Dansk<br />
Flygtningehjælps ”flygtningevenner”, der findes i ganske mange byer rundt om i landet. Her er der bl.a.<br />
mulighed for lektiehjælp. Tilbuddet gælder alle unge flygtninge/indvandrere.<br />
Da bofællesskabet Gersonsvej i Gentofte kommune lukkede, oprettedes på et initiativ af nogle af de tidligere<br />
medarbejdere et forum, hvor de unge kan møde op hver tirsdag. Dette fungerer som tryghed og netværk.<br />
Dette initiativ vedrører kun uledsagede.<br />
> Muligheder på det personlige/medmenneskelige plan<br />
- Vi har hinanden<br />
De uledsagede er dem, der bedst kan forstå hinanden i deres ensomhed, savn og integrationsbestræbelser.<br />
- Bedstevennen/-veninden<br />
At have en bedsteven/-veninde er en styrke. Oftest er det en ven/veninde fra asylcenteret eller en anden<br />
uledsaget, som de har ”en danmarkshistorie” fælles med. Ofte taler de samme sprog. At føle sig tryg i sit<br />
eget sprog og i sin egen kultur, hvor ens socialisering fandt sted, er et fint afsæt til at tage det danske til sig.<br />
- Andre alliancer<br />
Den etniske familie, den danske papfamilie, den gode professionelle, kæresten, partneren, øvrige venner<br />
(etnisk etniske som etnisk danske.)<br />
At knytte sig til andre er sundt. At mestre at have hjemme i ”begge lejre” er en styrke. Det vigtigste er, at man<br />
trives med andre, og set med integrationens optik er det befordrende med både etnisk og dansk islæt.<br />
Ofte er det voksne danskere, der agerer netværk, når der skal skaffes et arbejde. Det går stort set ikke uden.<br />
Den gode professionelle er måske ikke den bedste betegnelse, men ikke desto mindre er det en god gerning,<br />
disse mennesker udøver, når de vedbliver med at have kontakt med de uledsagede efter det professionelle<br />
forholds ophør. Det er måske ikke uden problemer, men har støttet adskillige af de uledsagede i deres<br />
ensomhed. De unges oplevelse af at være blevet godt modtaget i deres udflytning til en kommune afhænger<br />
af mødet med det engagerede professionelle menneske, der kommer dem i møde ved at forsøge at forstå<br />
dem.<br />
- Personlige muligheder<br />
De uledsagedes potentialer/kapitaler må bevidstgøres og in<strong>dk</strong>alkuleres i integrationsbestræbelserne. De<br />
byder på en ungdommelig åbenhed, som både betyder stor fleksibilitet og kulturel åbenhed. En stor<br />
omstillingsparathed. Ord, der står i alle stillingsopslag nu om dage. De er handlende individer med stor vilje<br />
til at ville integrere sig og leve i sameksistens med andre. De har erfaringer om, at livet kan se anderledes ud<br />
end i Danmark. De har erfaringer fra samfund med en anden respekt for forældre og fællesskabet, men også<br />
fra samfund med et patriarkat. De besidder den egenskab, at de ikke udprojicerer deres frustrationer på det<br />
danske samfund, der er med andre ord ikke en skinger klage. Med deres oplevelser i baghånden magter de<br />
at kritisere relevant og kvalificeret. Endelig har de kendskab til andre kulturer og taler flere sprog. ”De er<br />
innovative og reflekterende mht. nødvendigheden af at tage stilling til de ind imellem modsætningsfyldte<br />
værdier, som de er konfronteret med i det transnationale rum.” (Liltorp, 2005).<br />
KONSEKVENSER<br />
Udgangspunktet for de unges integration er dybest set det danske samfunds struktur. Her ser det jo<br />
lovende ud. Det synes de uledsagede også. Et land med mange muligheder for udvikling og et sted<br />
at være i fremtiden<br />
Det er klart, at de muligheder, der byder sig, er en imødekommelse af de unge i deres integration og<br />
dermed også en anerkendelse af deres person og deres tilstedeværelse<br />
Hvordan går det dem? 16
ANBEFALING<br />
Buddyordning<br />
På lørdagsseminaret blev det foreslået, at en nyankommen uledsaget skulle knyttes til en uledsaget, der<br />
havde boet i Danmark i flere år. Kun de uledsagede kender for alvor deres fælles grundvilkår, de problemer<br />
og glæder, der kan dukke op.<br />
En buddyordning vil kræve en uddannelse af de frivillige, der måtte tage del i en sådan.<br />
4.6 HVAD VIL DE UNGE GERNE HAVE, AT DER SKAL SKE?<br />
Kapitel fires opgørelse over barrierer og muligheder i integrationsprocessen er mine opsummerede iagttagelser<br />
på baggrund af de unges udsagn.<br />
I anbefalingerne er forslaget om en buddyordning som sagt fremsat på lørdagsseminaret af en af de unge.<br />
Forslaget om en mentorordning fremstår helt klar på baggrund af spørgeskemaets spørgsmål 12e. Resten af<br />
anbefalingerne er mine, fremsat på baggrund af de unges udtalelser.<br />
For at bringe læserne lidt nærmere på de unges tanker følger her en sammenfatning af de unges ønsker for<br />
bedre integration, som de tager sig ud i dybdeinterviewene.<br />
Kontakt til en voksen dansker, der hjælper de unge fra starten, efter at man har fået opholdstilladelse<br />
Fleksibelt efterværn. Et ”obligatorisk” efterværn afpasset efter behov. Der må gøres forskel<br />
på de unge uledsagede og danskerne, fordi de unge uledsagede har brug for mere støtte.<br />
En større fleksibilitet i det sociale system. Eksempelvis er der i perioder mere brug for<br />
lektiehjælp end i andre<br />
Langt mere koncentreret og effektiv danskundervisning<br />
At måtte være i samfundet på egne præmisser. Et ønske om ikke at blive vurderet på sin<br />
nationalitet eller religion, men på sine øvrige sociale og kulturelle kompetencer<br />
At blive respekteret som menneske<br />
At det danske samfund i højere grad tager del i integrationen og accepterer udlændinges<br />
tilstedeværelse her i landet<br />
En større opmærksomhed på individuelle ønsker/behov<br />
En venligere modtagelse i præasylfasen<br />
4.7 ANDRE INITIATIVER OG UNDERSØGELSER<br />
I rapporten er nævnt andre undersøgelser og rapporter om sent ankomne unges forhold. Deres anbefalinger<br />
vil jeg ikke repetere, men blot endnu en gang henvise til:<br />
GFU (grundskole for unge udlændige), Hannemann & Hansen: ”Erfaringsopsamling fra Bofællesskabet på<br />
Gersonsvej” (2004), ”Kvalitet i Ungdomsvejledningen”, Seeberg: ”Integration af etniske minoriteter i<br />
ungdomsuddannelserne” (2002), Tænketanken: ”Udlændinge på ungdomsuddannelserne” (2005), Uddannelsesstyrelsen:<br />
”Det er aldrig for sent” (2004), Undervisningsministeriets projekt: ”Mulighed for mønsterbrud”<br />
(2005), Ungenetværket (juni 2004).<br />
4.8 FORSLAG TIL FREMTIDIGE UNDERSØGELSER<br />
1. Det kan anbefales at iværksætte en undersøgelse af, i hvilken grad uledsagede, der har fået opholdstilladelse<br />
i de sidste to årtier, har fået en ungdomsuddannelse, en videreuddannelse og arbejde (ankomstalderens<br />
eventuelle faktor kunne det være interessant at fokusere på).<br />
Hvordan går det dem? 17
2. Ligeledes kan det anbefales, for så vidt det er muligt, at lave en undersøgelse om de uledsagede, som<br />
lider skibbrud i det danske samfund. Hvorfor klarer de sig ikke? Hvilke barrierer støder de ind i? Hvor er der<br />
huller i systemerne? Hvad gør de i stedet for at blive integreret?<br />
3. Projektet ”Hvordan går det dem?” kunne følges op af en videreundersøgelse om 7 år for at registrere den<br />
fortsatte integrations udvikling i forhold til nøglepunkter fra indeværende projekt.<br />
4. En undersøgelse og erfaringsopsamling af de mange forskellige botilbud, de unge har modtaget i kommunerne<br />
og konsekvenserne af disse.<br />
Hvordan går det dem? 18
5 ULEDSAGEDE MINDREÅRIGE FLYGTNINGE<br />
Gruppen af uledsagede mindreårige flygtninge er yderst heterogen. Den rummer begge køn. De unge<br />
kommer fra mange forskellige lande i forskellige verdensdele. De ankommer i forskellige aldre. Nogle<br />
kommer alene, andre sammen med en søskende, andre igen med en onkel og hans familie. Nogle har<br />
forældre et eller andet sted i verden, nogle har ingen, mens andre har mistet den ene forælder eller begge.<br />
Nogle ved ikke, hvor forældrene er, eller om de overhovedet er i live. Nogle af de unge er analfabeter ved<br />
ankomsten til Danmark. Andre har 10 års skolegang bag sig. De kommer fra storbyer, de kommer fra landområder.<br />
De kommer fra forskellige sociale grupper. Nogle af dem kommer fra krigshærgede områder med<br />
vold, som de har set udført eller selv er blevet påført. De kommer fra forarmede områder. Nogle er voldsomt<br />
traumatiserede, andre næsten ikke. Nogle har en kort præasylfase bag sig. Andre en lang. Deres baggrund<br />
for at være her er med andre ord forskellig.<br />
> Overvejelser om nogle fælles vilkår<br />
Jeg kunne godt tænke mig, på trods af den store individualitet, at opridse nogle fælles vilkår for de<br />
uledsagedes start som medborgere i Danmark.<br />
De unge kan ses som en del af en international migrationsbevægelse. En lille del af denne bevægelse når<br />
frem til Europa. Man regner med, at mellem 3 % og 5 % af verdens migranter udgøres af uledsagede<br />
mindreårige, eller som det hedder på engelsk – separated children. Lise Bruun fra Red Barnet anslår, at der i<br />
Europa findes ca. 200.000 separated children – de fleste lever illegalt, en hel del som tragiske deltagere i<br />
den tiltagende trafficking. Grundene til, at de er kommet til Europa, er mange, og jeg kan henvise<br />
interesserede til Ayotte (2000). En ringe del af disse mange børn når Danmark, hvor nogle efterfølgende får<br />
opholdstilladelse.<br />
I mine år som bisidder oplevede jeg, at årsagerne til at flygte kunne være ret forskellige. Mange børn/unge<br />
kom på grund af borgerkrig eller anden uro i deres land. Det var typisk unge flygtninge fra Sri Lanka,<br />
Afghanistan, Somalia, Kosovo, Bosnien og Tjetjenien. Nogle var flygtet fra forfølgelse. Der kom unge piger,<br />
der skulle tvangsgiftes med ældre mænd. Gadebørn fra Rumænien og Nordafrika søgte om asyl. Kurdere og<br />
statsløse palæstinensere fra forskellige lande, hvor de oplevede forfølgelse. Unge fra de russiske randstater,<br />
hvor de tilhørte et forfulgt mindretal. Børn, der var flygtet fra stor fattigdom, hvor de ikke kunne forsørges,<br />
eller hvor uddannelsesmulighederne var ringe. Ofre for trafickking. Kendetegnende var, at de alle var flygtet<br />
fra alvorlige problemer, hvoraf nogle berettigede til status som flygtning.<br />
Op igennem 1900-tallet er der blevet registreret uledsagede flygtningebørn. Englænderen Ressler m.fl.<br />
(1988) har i sin bog nævnt adskillige eksempler. Op gennem firserne begynder uledsagede flygtningebørn<br />
fra verdens urocentre imidlertid for alvor at dukke op som asylansøgere i hele Europa.<br />
Uledsagede flygtningebørn er altså ikke et nyt historisk fænomen. ”Det nye ved den aktuelle situasjon er<br />
dimensjonerne, avstandene barna reiser, økningen av andelen barn blandt migranter, den offentlige<br />
oppmerksomheten omkring fenomenet og det ansvaret som pålægges myndigheterne i mottakerlandene.”<br />
(Engebrigtsen, 2002:15-16).<br />
> Barneflygtningens vej<br />
Flygtningebørn er i de fleste tilfælde blevet migranter, fordi voksne om dem har taget en beslutning, hvor<br />
børnene er genstand for voksnes strategier og handlinger. De færreste af børnene er selv ansvarlige for<br />
deres opbrud fra hjemlandet.<br />
Engebrigtsen (2002) peger i sin bog på et problem, der er forbundet med måden at omgås begrebet<br />
børnemigration. Ved ofte at tilskrive adskillelsen fra forældrene og børnenes status som flygtning, som<br />
årsager til deres problemer, patologiseres barnemigranterne. ”Også barnemigranter patologiseres ved at<br />
deres problemer som migranter i stor grad tilskrives atskillelsen fra foreldrene og selve deres status som<br />
flyktninger... Alle deres problemer forklares ut fra deres dobbelte rotløshet, rykket op fra hjemlandet og fra<br />
familien.” (Ibid. 18).<br />
Hvordan går det dem? 19
Det forholder sig imidlertid sådan, at der efter ankomsten til Danmark for de fleste af de unge er tilstødt brud<br />
og oplevelser, der, som en af de unge siger, virker som et chok. Når børnene er nået frem til værtslandet,<br />
regner de med at være i sikkerhed og udenfor bekymringernes rækkevidde. Men mere end halvdelen af dem<br />
har efterfølgende været udsat for oplevelser af nærmest traumatiserende karakter. For nogle er det<br />
præasylfasen, for andre er det udflytningen til kommunen, som eksempelvis i flere tilfælde har medført<br />
psykologisk og/eller psykiatrisk behandling. Her troede de, at det værste var overstået. Fordi de befinder sig i<br />
et felt, hvor deres sociale kapital er mangelfuld, har de ingen fornemmelse af spillet, de deltager i. Habitus<br />
improvisationsevne blokeres udover af manglende kapital også af, at de unge er totalt underlegne i magtspillet.<br />
Lad os ved at tage et overblik over deres liv som flygtning se på, hvad de gennemspiller.<br />
Når børn emigrerer mister de deres daglige sikkerhed i det vante miljø af familie og venner og velkendte<br />
omgivelser. Ved flugten mister børn deres daglige omsorg, deres nære relationer, deres skole, deres<br />
drømme om en fremtid derhjemme, deres personlige ejendomme og den umiddelbare vante anvendelse af<br />
modersmålet. De forlader med andre ord de felter, hvor de er vante aktører, og hvis spilleregler de er<br />
bekendte med. De medtager de kapitalers værdier, de har opbygget, men skal ikke bevæge sig langt i<br />
flugten, før de oplever, at den sproglige kapital er mangelfuld, og at den kropslige habitus langt fra adapterer<br />
nye erfaringer i det tempo, hvormed de mødes.<br />
Flugtens store (op)brud medfører ikke blot et farvel til familie og hjemland, til barndommen eller til<br />
ungdommens socialisering, men medfører også, at barnet fra et liv som familiemedlem bliver institutionaliseret<br />
i modtagerlandet. I første omgang på et asylcenter. Senere i kommunalt regi.<br />
”For de unge er accepten af at være et objekt i et pædagogisk resocialiseringsprojekt i den forstand en<br />
nødvendig omkostning ved at have opnået asylstatus.” (Liltorp, 2005).<br />
Fra at være søn eller datter i en familie bliver barnet til en flygtning, og i dette tilfælde en ganske særlig<br />
flygtning – en uledsaget mindreårig. Den begyndende formning fra barn til flygtning foregår fra dag ét ved<br />
mødet med politiet og asylcenteret. Fokus for barnet ændrer sig fra at skulle vokse og udvikle sig til at blive<br />
en flygtningehistorie, der gerne skulle få asyl.<br />
Det vigtigste i den første tid bliver den historie, der er barnets årsag til at være flygtet. Produktionen og<br />
fastholdelsen af den holdbare historie bliver vigtig – livsvigtig endda.<br />
I forholdet til myndighederne befinder de sig på ny i et nyt felt, hvor de ikke kender spillereglerne, og hvor<br />
de ”ofte kommer til kort overfor myndighederne og (dermed) bliver sat i en ydmygende position”. (Hagesen,<br />
2002:89). Desuden har nogle af de unge haft ubehagelige møder med myndigheder andre steder i verden.<br />
Erfaringerne vil umiddelbart tilsige dem at være på vagt og ikke stole på myndighedsrepræsentanten.<br />
Derudover er deres fremtid totalt lagt i hænderne på andre – en tilstand, der varer i måneder.<br />
Ved in<strong>dk</strong>varteringen på asylcenteret afsondres de både fra det øvrige samfund og fra øvrige flygtninge.<br />
Børnene/de unge kategoriseres – de er de uledsagede mindreårige asylansøgere. På asylcenteret ”træder<br />
den totale institutions fortolkende og forklarende funktioner automatisk i kraft, så snart klienten kommer ind,<br />
idet personalet har den opfattelse, at alene det at komme ind er et bevis på, at ve<strong>dk</strong>ommende er den slags<br />
person, som institutionen er beregnet til at tage sig af.” (Liltorp, 2005).<br />
Med flygtningehistorien skal børnene/de unge til at opbygge en identitet i deres nye omgivelser. Hertil er de<br />
helt afhængig af omgivelserne. Børnenes omsorg skal fra at have været ydet af forældrene/storfamilien nu<br />
primært ydes af pædagoger, som er betalt personale, der går hjem og kommer. Fra at være følelsesmæssigt<br />
knyttet til en familie, hvor barnet er søn eller datter, bliver barnet nu objekt for den betalte omsorg. Fra en<br />
medlemsstatus i en familie får barnet en objektstatus på en institution. Videreudviklingen af flygtningen<br />
fortsætter således.<br />
At børnene når frem, og et eksil begynder, er imidlertid også beviset på – at de overlevede. De nåede frem<br />
til freden og sikkerheden og fuldførte derved en uafvendelig nødvendighed. ”Jeg var bare glad for, at jeg var<br />
væk fra Afghanistan”, som en af de unge siger. ”Jeg tænkte, at jeg ikke er død,” som en anden siger. Nye<br />
muligheder byder sig.<br />
Eksilet, der i sig selv er udtryk for brud, skal vise sig at efterfølges af flere brud. I forhold til nye steder. I<br />
forhold til at møde alt for mange nye mennesker. Eksilet præges af en mangel på kontinuitet.<br />
Gensidige misforståelser og fejlfortolkninger, oplevelsen af ikke at blive hørt, almindelig usikkerhed, momentvis<br />
manglende tillid til de(t) nye kan forårsage, at barnet/den unge ikke tror, at det er muligt at opnå en<br />
retfærdighed – en respekt for, hvad barnet/den unge er. Ved mødet med omgivelserne risikerer barnet/den<br />
Hvordan går det dem? 20
unge – der foruden at støde på dobbeltrettede holdninger – at det både er synd for barnet, og at det egentlig<br />
burde være et andet sted, nemlig derhjemme.<br />
Hvis barnet derudover oplever en stigmatisering af sig som flygtning, vil samfundets/majoritetsbefolkningens<br />
negative forventninger fører til en negativ selvopfattelse, hvilket kan påvirke identitetsudviklingen og ”kan<br />
medføre forringelse i minoritetspersoners sociale muligheder” (Horst, 1998:64).<br />
Bærer man som ung flygtning desuden selv på dele af en historie, der ikke er sand, besværliggør man<br />
formodentlig sin egen integration. Alle, som har arbejdet med flygtninge, ved at løgnen/hemmeligheden kan<br />
være en del af flygtningelivet. Det er også dokumenteret (Lindskov, 1999) at unge, der skal bære på en<br />
dobbelt identitet, er ekstremt udsatte for at bryde sammen eller blive syge. At der lyves er sikkert også sket i<br />
en dialektik med myndigheders opfattelse af, at fandtes der forældre, blev barnet mistænkeliggjort for sin<br />
flugt. Derfor er det selvfølgelig nødvendigt at skabe betingelser, der gør, at barnet ikke skal lyve. I dagens<br />
asyllovgivning i Danmark skal myndighederne helt åbent forsøge at spore barnets forældre. Det er vigtigt at<br />
børn/unge ikke skal bære på løgnen som følgesvend i livet.<br />
Det er derudover yderst belastende for migrantbørn og -unge, hvis den offentlige mening samtidig er præget<br />
af stadig mistænkeliggørelse af asylansøgere, indvandrere og flygtninge. En stat bestemmer suverænt,<br />
hvem den vil have som medborger og er derfor interesseret i baggrundshistorier. På den anden side må de<br />
unge og andre med opholdstilladelse have ret til at være i fred for mistænkeliggørelse.<br />
Fælles for dem, der har opnået opholdstilladelse er, at de nu skal være deltagende aktører i den danske<br />
samfundsdisposition, med den habitus, der udgør deres subjektivitet som mere eller mindre bevidst<br />
forudsætning. Det drejer sig om erfaringer, der er in<strong>dk</strong>orporeret gennem deres første socialiseringsperiode i<br />
familien, på skolen m.v. De skal nu i gang med at indoptage ny kapital på forskellige områder, så de kan få<br />
sig et ordentligt liv i Danmark.<br />
I forhold til at skulle kvalificere sig til at kunne konkurrere med danske unge om ”en plads i solen” befinder de<br />
sig i en underlegenhedsposition, hvad angår de forskellige kapitaler – den økonomiske, den kulturelle, den<br />
sociale og den symbolske kapital. De kommer fra lande, hvor forholdene afviger fra de danske i væsentlig<br />
grad. Når man dertil betænker, at habitus i sin evne til forandring er træg, er dette blot til erindring, når de<br />
unges resultater skal stå sin prøve i forventningens og kravenes skær. Også deres egne forventninger. Om<br />
subjektive forventninger og objektive muligheder siger Bourdieu, at det ofte er de første, der skal tilpasse sig<br />
de sidste.<br />
De unge kommer uden penge på lommen og har mistet både nærheden til deres væsentlige sociale netværk<br />
– deres familie – og deres stærkeste kort på det kommunikative plan – modersmålet –, som ikke kan bruges<br />
i Danmark, i hvert fald ikke, når vi taler om danske sociale forbindelser, uddannelse og job. Deres sproglige<br />
kapital er utilstrækkelig. Det danske samfund er et kommunikations- og forhandlingssamfund, hvorfor kendskabet<br />
til det danske sprog er så meget desto vigtigere.<br />
Hvad angår symbolsk kapital medbringer de opdragelsens og dannelsens udtryk, som de er blevet præget<br />
med i familien og det øvrige samfund – høflighed, given hånd som hilsen m.m. Men også på dette område er<br />
vaner og normer forskellige. Velfærd, status og position optager alle mennesker. ”I noen samfunn har man<br />
velferdsstaten som ivaretar (eller skal ivareta) borgernes interesser. I andre samfunn har familie eller klan<br />
lignende funksjoner; og i enkelte samfunn er man intet – og oppnår intet – uten ære.” (Wikan, 2003:77).<br />
Hvordan hver enkelt klarer sig, vil kunne aflæses i vekselvirkningen mellem frustration og ligevægt. Om de<br />
lykkes eller ikke lykkes helt eller delvis, vil bl.a. afhænge af de muligheder og barrierer de møder.<br />
I Seeberg (2002:119) citeres fra et konferencepapir af Ole Emil Rasmussen, at de unge fra etniske<br />
minoriteter må slås med ”a double set of penalties to overcome. At the individual level they are in an identity<br />
process between inclusion (integration) and exclusion (disassimilation), which may deterior their achievements<br />
in education, and at the population level they are in social relations that according to the weakness of<br />
meritocracy put them into an educational career with an insecure outcome. The strength of the double set of<br />
penalties, which Bourdieu has termed lack of global capital varies with the students’ position in the<br />
acculturation process and thus with their family background and acculturation strategy.”<br />
Hvordan går det dem? 21
Tilbage til individualiteten<br />
Dette projekt beskæftiger sig med de forhold, der er de unges integrationbetingelser. Umiddelbart kunne<br />
man tro, at disse betingelser er fælles og ens. Men det er ikke kun tilfældet. Allerede på førstedagen af deres<br />
nye liv er forholdene ikke ens. Ved afgørelsen i deres asylsag vil opholdstilladelsens varighed være forskellig.<br />
Nogle af de unge er blevet 18 år og er derfor ikke længere mindreårige. For dem vil der være færre<br />
ressourcer stillet til rådighed. Kommunerne skal nu selv betale integrationsomkostningerne. Nogle unge er<br />
heldige, at de kommer til at bo i en kommune, der har erfaringer med uledsagede mindreårige flygtninge.<br />
Nogle unge følges med venner fra asylcenteret til kommunen. De fleste ankommer imidlertid alene til den<br />
nye kommune.<br />
Nogle bliver placeret hos herboende familie. Andre kommer til at bo alene. Nogle bliver placeret i et<br />
børnehus sammen med andre unge i samme situation. Nogle er så unge, at de kommer i folkeskolens<br />
modtagerklasser. Medens de ældste skal begynde på sprogskoler sammen med voksne. Nogle unge er<br />
traumatiserede og behøver psykologisk bistand.<br />
Rapporten vil naturligvis alligevel behandle de forskellige betingelser som fælles vilkår. Andet er ikke muligt.<br />
Det er imidlertid vigtigt ikke at glemme de enkelte personer – den enkelte unge, for hvem konsekvenserne af<br />
vilkårene har afgørende betydning for hans integration i Danmark.<br />
Hvordan går det dem? 22
6 PROJEKTETS INFORMANTER OG PRÆASYLFASEN<br />
6.1 PROJEKTETS INFORMANTER<br />
> Kriterier for udvælgelse af informanter<br />
Ved projektet begyndelse opstillede jeg nogle kriterier til udvælgelse af informanter. Jeg besluttede, at der<br />
blandt de fundne informanter skulle være en spredning ud fra følgende kriterier:<br />
- Opholdstilladelse i Danmark i 3-6 år<br />
- Alder: 16-25 år<br />
- Køn: Ca. 75 % drenge/unge mænd (M) og 25 % piger/unge kvinder (F). (Dette størrelsesforhold<br />
svarer til forholdet mellem M og F i antal bevilligede opholdstilladelser)<br />
- Unge, der havde fået tilbudt introduktionsprogrammet, og unge under serviceloven<br />
- Hjemland. Repræsentanter fra de typiske afsenderlande: Afghanistan, Irak, ex-Jugoslavien, Kosovo,<br />
Somalia, Sri Lanka, kurdiske områder i Tyrkiet/Iran/Irak og statsløse palæstinensere<br />
- Familie i Danmark, som de har boet hos/boede hos (tre-fem informanter)<br />
- Skolegang i hjemland. Der ønskes en spredning af informanterne, således at nogle er kommet til<br />
Danmark som analfabeter, nogle med en kort skolegang og andre med en længere<br />
- Uddannelse i Danmark. Ingen uddannelse, i gang med uddannelse, uddannelse<br />
- Arbejde. I beskæftigelse, arbejdsløs<br />
- Danskkundskaber. I stand til at gennemføre et interview på dansk eller med tolk<br />
De første seks kriterier er af generel karakter. De sidste fire er begreber, der dækker intentionerne i<br />
integrationsloven.<br />
Undervejs skete der ændringer i kriterierne:<br />
- Opholdstiden i Danmark kom til at strække sig fra 2½ år til 12 år<br />
- Informanterne skulle vise sig i gennemsnit at være yngre end gennemsnittet for indrejste uledsagede<br />
mindreårige asylansøgere. Derfor har også kun to af informanterne en uddannelse<br />
Oprindelig skulle projektets informanter findes i HT-området, men da bl.a. koncentrationen af potentielle<br />
informanter var mindre end jeg troede, besluttede jeg, at de unge skulle repræsentere kommuner rundt om i<br />
landet, valgt ud fra forskellig befolkningstæthed.<br />
Projektets informanter er for langt de flestes ve<strong>dk</strong>ommende fundet ved hjælp af ansatte i kommunerne,<br />
enkelte ved hjælp af netværksgrupper under Dansk Flygtningehjælp og gennem private kontakter.<br />
Udlændingestyrelsen har været meget behjælpelig med oplysninger om, til hvilke kommuner de uledsagede<br />
mindreårige blev visiteret i årene 1999, 2000 og 2001.<br />
I forhold til tilfældighedernes spil er repræsentationen af informanter blevet ganske tilfredsstillende.<br />
> Gruppens sammensætning<br />
Dette projekts formål er ikke at fokusere på den enkelte kommunes indsats. Valget af kommuner er som<br />
tidligere nævnt gjort ud fra størrelse og spredning i landet samt nogle tilfældigheder. Eksempelvis<br />
forefindelse af børnehuse/bofællesskaber.<br />
Informanterne bor i følgende kommuner: Frederiksberg, Gentofte, Gladsaxe, Gram, Herning, Horsens,<br />
København, Lyngby-Tårbæk, Odense, Silkeborg, Slangerup, Støvring, Tørring-Uldum, Vejle og Viborg.<br />
Hvordan går det dem? 23
Informanterne kommer fra 14 forskellige nationer: Afghanistan (7), Albanien (1), Angola (1), Bosnien (1), Irak<br />
(1), Kurdere fra Iran (2), Kina (1) Kosovo (1), Myanmar (1), Rwanda (1), Somalia (5), Sri Lanka (3),<br />
Statsløse palæstinensere fra Libanon (2) og Sudan (2).<br />
(En kortfattet beskrivelse af de unge, se bilag 3).<br />
Af hensyn til den enkelte informant er de unge anonymiserede. De anvendte navne er pseudonymer. Den<br />
enkeltes hjemland vil ikke være angivet, ej heller kommunen, hvor informanten bor.<br />
Her følger de imidlertid præsenteret ved pseudonymer:<br />
Abdi, Adnen, Ahmad, Alex, Almir, Aman, Amir, Barathy, Christine, Esan, Farid, Filip, Hassan, Hussein,<br />
Jejandran, Jeya, Joe, Kamal, Karim, Mahmoud, Marcel, Marian, Mehdi, Mehmet, Nader, Pei Lei, Peter,<br />
Samir, Shukri og Tomas.<br />
> Gruppens sammensætning, køn og nuværende alder (Spørgeskemaets spørgsmål 1 og 2)<br />
Gruppen af informanter kom til at bestå af 5 unge kvinder (F) (ca. 17 %) og 25 drenge/unge mænd (M) (ca.<br />
83 %).<br />
Ifølge Udlændingestyrelsen er kønsfordelingen af uledsagede mindreårige asylansøgere i årene 1999-2001:<br />
F: ca. 15 % og M: ca. 85 %.<br />
Den yngste informant er 15 år, den ældste er 26 år.<br />
Det kønsrelaterede aspekt gør sig tydeligt gældende ved talen om uledsagede mindreårige flygtninge. Der<br />
ankommer langt flere drenge end piger til landet. Eksempelvis er der kommet meget, meget få afghanske<br />
piger til Danmark. De, der er flygtet, må opholde sig sammen med familien i et naboland. Piger, som er<br />
statsløse palæstinensere, ses sjældent. Ligeså er der kommet få irakiske piger til landet. Relativt flere piger<br />
fra eksempelvis Somalia og Iran er flygtet til Danmark. Men antallet af piger er under alle omstændigheder<br />
lille.<br />
I de muslimske landet sender man ikke piger alene ud i verden, da det i forhold til tradition og religion ville<br />
sætte dem i en potentiel vanærende situation.<br />
> Aldersmæssigt fordeler de unge sig således:<br />
Antal informanter<br />
10<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Aldersfordeling<br />
15 17 18 19 20 21 22 23 26<br />
Informanternes gennemsnitsalder er 20 år (F: 22 år, M: 19,5 år).<br />
Hvordan går det dem? 24<br />
År<br />
Fem informanter er aktuelt mindreårige (Kamal, Peter, Jejandran, Barathy og Esan).
Alder ved ankomst (Spørgeskemaets spørgsmål 2a)<br />
Antal informanter<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Alder ved ankomst<br />
12 13 14 15 16 17<br />
Hvordan går det dem? 25<br />
År<br />
Gennemsnitsalderen ved ankomst til Danmark: 14,2 år (F: 14,4 år, M: 14,6 år)<br />
Gennemsnitsalderen ved ankomst til Danmark er for projektets unge som sagt relativ lav i forhold til den<br />
gennemsnitlige alder for uledsagede mindreårige ved ankomst til Danmark.<br />
> Således er gennemsnitsalderen for uledsagede mindreårige ved ankomst i årene 1999-2001:<br />
80%<br />
70%<br />
60%<br />
50%<br />
40%<br />
30%<br />
20%<br />
10%<br />
0%<br />
Alder ved ankomst<br />
1999-2001 Informantgruppen<br />
0 - 11 12 - 14 15 - 17<br />
År<br />
Langt de fleste uledsagede mindreårige, der kommer til landet, er drenge i alderen 15-17 år. Gruppen er<br />
også i projektet den største, men relativt set mindre end gældende for alle indrejste.<br />
To af informanterne falder lidt uden for rammerne. Tomas var 20 år ved sin ankomst til Danmark. Jeg finder<br />
imidlertid hans erfaringer interessante, fordi han har levet som uledsaget mindreårig flygtning i en flygtningelejr<br />
siden sit 14. år, hvor han har fungeret som storebror for yngre brødre.<br />
Joe har kun haft opholdstilladelse i Danmark i syv måneder. Til gengæld har han en præasylfase på seks år<br />
bag sig. Hans historie fra præasylfasen medtages i rapporten som en særlig fortælling.<br />
Begge tæller med i statistikken, men er ikke medtaget ved udvælgelsen af informanter til dybdeinterviewene.
Opholdstilladelse i Danmark i antal år (3)<br />
Antal informanter<br />
14<br />
12<br />
10<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Opholdstilladelse i Danmark i antal år<br />
< 3 3 4 ≥ 5<br />
Hvordan går det dem? 26<br />
År<br />
Tidsrummet for opholdstilladelse i Danmark spænder fra 7 måneder for en enkelts ve<strong>dk</strong>ommende og op til<br />
12 år for en enkelt.<br />
I gennemsnit har gruppen haft opholdstilladelse i ca. 4 år.<br />
> Opholdstid i Danmark i alt (præasylfase og tiden med opholdstilladelse)<br />
Antal informanter<br />
10<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Opholdstid i Danmark<br />
3 4 5 6 7 10 11 12<br />
Informanternes gennemsnitlige samlede opholdstid i Danmark er ca. 5 år.<br />
> Familie i Danmark (4)<br />
År<br />
20 informanter (66 %) har familie i Danmark.<br />
For at anskueliggøre de familiære tilhørsforhold opdeler jeg familiemedlemmerne i primær og sekundær<br />
familie. Socialt kan tilknytningen naturligvis være anderledes. Flere af de unge kommer fra samfund, hvor<br />
tilhørsforholdet til familiemedlemmer, der i vore øjne rangerer langt ude, kan være tæt. Onkler, tanter, fætre<br />
og kusiner kan således være nærtstående familiemedlemmer.<br />
Primær familie: bror, søster, mor, far, kone, mand, barn.<br />
Sekundær familie: typisk moster, onkel, faster, fætter, kusine.<br />
10 informanter har kun primær familie.<br />
5 informanter har kun sekundær familie.<br />
5 informanter har både primær og sekundær familie.
10 informanter (33 %) har ingen familie i Danmark.<br />
10 informanter (33 %) er kommet til Danmark sammen med deres søskende. Derudover havde tre allerede<br />
bosiddende søskende i landet. Dvs. at næsten halvdelen af de unge har en søskende i Danmark. Nogle af<br />
disse har også fået opholdstilladelse som uledsagede mindreårige. Fire af projektets unge er den ældste af<br />
de to søskende, hvilket har betydet, at de delvist har måttet påtage sig en forældrerolle. Dette er/har været<br />
krævende og belastende.<br />
> Forældre (15 og 15b)<br />
17 informanter har den ene eller begge forældre.<br />
6 informanter har mistet begge forældrene.<br />
7 informanter ved ikke, om deres forældre er i live.<br />
18<br />
16<br />
14<br />
12<br />
10<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Forældre<br />
Lever din mor? Lever din far?<br />
Ja Nej Ved ikke<br />
Antal svar<br />
17 af projektets unge ved, at den ene af eller begge forældre lever. Af disse 17 ved 3, at den ene forælder<br />
lever, men ikke om den anden gør.<br />
Derudover ved 2 informanter, at den ene af forældrene er død, men ikke om den anden lever.<br />
5 informanter ved ikke, om nogen af forældrene lever.<br />
6 informanter ved, at begge deres forældre er døde<br />
Det er unægtelig en anden form for opgørelse over unge og deres forældre, end vi er vant til. 6 (20 %) af de<br />
unge ved, at de er forældreløse. 10 (33 %) lever i usikkerheden, om hvor vidt den ene eller begge forældre<br />
lever. 17 (57 %) ved, at de har den ene eller begge forældre. Heraf har 7 kun deres mor, mens 1 af de unge<br />
kun har sin far.<br />
Det er en svær situation at leve med en manglende viden om, hvorvidt ens far og/eller mor er døde eller i live.<br />
Enkelte af de unge har været tilbage i hjemlandet eller i et naboland for at opspore deres forældre. I disse<br />
tilfælde uden at få bekræftet hvorvidt forældrene var i live eller døde.<br />
(Se i øvrigt skemaet over familieforhold bilag 3.2. Her kan man også få et indtryk af, hvor vidt omkring i<br />
verden de unge har kontakter).<br />
Det er mit indtryk, at jeg gennemgående har fået kontakt med unge, der klarer sig relativt godt.<br />
Undervejs i rapportskrivningen har jeg imidlertid haft kontakt med personer, der kender til unge uledsagede,<br />
der ikke klarer eksiltilværelsen i Danmark. Hvad der er årsagen til dette, indgår ikke som en del af denne<br />
rapport. Helt sikkert ville det være nyttigt at få dokumenteret, hvorfor det ikke lykkes nogle unge uledsagede<br />
at integrere sig. I hvilken grad er der tale om strukturelle barrierer, og hvorvidt forårsager en personlighedsmæssig<br />
sårbarhed, at man ikke klarer belastningerne, der er forbundet med eksiltilværelsen?<br />
Hvordan går det dem? 27
6.2 PRÆASYLFASEN (3a og b)<br />
> Præasylfasens tidsrum (Opholdstiden fra ankomst til meddelelse af opholdstilladelse)<br />
Antal informanter<br />
14<br />
12<br />
10<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Præasylfasens tidsrum<br />
< 1/2 1/2 - 1 1 - 2 > 2<br />
Hvordan går det dem? 28<br />
År<br />
Præasylfasen strækker sig fra nogle få måneder for nogle af de yngstes ve<strong>dk</strong>ommende til næsten 6 år for en<br />
enkelts ve<strong>dk</strong>ommende.<br />
9 unge (30 %) har haft en præasylfase på op til ½ år. For elleves ve<strong>dk</strong>ommende (37 %) varede præasylfasen<br />
mellem ½ til 1 år. 7 unge (23 %) ventede i mere end 1 år på svar.<br />
3 informanter (10 %) har ingen præasylfase. 2 er kommet til Danmark som kvoteflygtninge (bilag 5). 1 kom til<br />
Danmark på en falsk familiesammenføring, men fik efterfølgende sin egen sag som uledsaget mindreårig.<br />
På spørgsmålet: ”Følte du dig velkommen under præasylfasen?” (3b) svarer 17 unge ”ja”, 7 unge<br />
svarer ”nej”, mens 3 svarer ”ved ikke”.<br />
I svarene er der ikke umiddelbar overensstemmelse mellem, at de, som har haft en lang præasylfase, også<br />
har svaret ”nej”. Andre forhold, som ikke er undersøgt, spiller ind.<br />
Det er som sagt ikke dette projekts formål at behandle de uledsagedes periode som asylansøger. Der<br />
fremkom imidlertid spontane reaktioner ved erindringen om præasylfasen, og desuden nævner nogle af de<br />
unge denne periode, da de skal besvare spørgsmålet om, hvad der har været sværest ved at bo i Danmark.<br />
Præasylfasen opleves af barnet forvirrende alene af den grund, at det er svært at forstå den juridiske proces<br />
og dens konsekvenser. Derudover møder barnet mange nye mennesker. Præasylfasen er en periode i en art<br />
ingenmandsland i usikker venten og forventning, som blot skal overstås. Og for nogen opleves den som et<br />
chok. Det er derfor rimeligt at omtale den.<br />
En af de unge kom til landet som 13 årig og fik først midlertidig opholdstilladelse efter 3 år.<br />
I dybdeinterviewet opfordrer jeg informanten til at fortælle om tiden på asylcenteret. (M (Marcel), J(Jan)).<br />
M: Det tog tre år, og så var jeg en lille dreng. Jeg kom som 13 årig, jo. Det var hårdt, det kan jeg sige dig. Og<br />
bo sammen med de voksne og alt det der. Det var meget svært. (Informanten kom med sin onkel og boede<br />
derfor i begyndelsen på et almindeligt asylcenter)<br />
J: Hvor boede du?<br />
M: Jeg boede sammen med onklen et stykke tid. Jeg havde ikke nogen forældre. Så synes de det var en<br />
god idé, hvis jeg flyttede fra ham. Så boede jeg i det center i København, hvor der boede nogen uden<br />
voksne.<br />
J: Hvordan var det så?<br />
M: Der var det lidt bedre. Men der var ikke rigtig nogen jeg kendte. Der var ikke nogen der havde været der<br />
lige så længe som mig.<br />
J: Hvordan var det at vente så længe?<br />
M: Det var ikke så godt. Man bliver forvirret og mister al den lyst, du ved. Jeg ved ikke hvordan jeg skal<br />
forklare det. Man mister lysten. Man mister håbet. Man har ikke noget håb.
Marcel vender flere gange under interviewet tilbage til oplevelserne i præasylfasen, hvor han måtte have<br />
psykologisk bistand for at klare sig. Han fortæller, at han ikke forstod, hvad der foregik i asylsagen, ligesom<br />
han reagerede ved at blive bange. Han oplevede, at hjælpen på asylcenteret var utilstrækkelig. En af hans<br />
erfaringer er, at det er nødvendigt at blive taget godt imod i starten. Med det mener han, at der skal være<br />
nogen der spørger til en, og at man desuden ikke skal lade unge sidde (og vente) i tre år.<br />
M: De prøver jo at hjælpe bagefter. Men det hjælper ikke at sætte dem på plads igen efter alle de der<br />
traumer.<br />
Samir endte sin flugt i Danmark, fordi menneskesmugleren og hans følge blev taget af det danske politi.<br />
Han ankom som 14 årig og fik efter lidt mere end to år midlertidig opholdstilladelse.<br />
”Det sværeste var i begyndelsen, jeg var uden forældre, jeg havde ikke nogen at snakke med på mit sprog.<br />
Jeg kunne ikke tale dansk, jeg kunne ikke engelsk, jeg kunne ikke noget som helst. Sidder bare på<br />
asylcenteret, jeg kunne ikke rigtig forstå hvorfor jeg var i Danmark. Mens jeg sidder i flyet har jeg slet ikke<br />
tænkt på hvor jeg var på vej hen. Det er først da vi blev taget af politiet. Der begynder det at gå ind i hovedet,<br />
at nu er jeg i et helt fremmed land, og jeg kunne ikke engang huske hvor jeg var henne. Det var meget<br />
svært ... ”<br />
Samir fik efterfølgende voldsomme reaktioner på livet som asylansøger og måtte have psykologisk hjælp.<br />
En af projektets unge har en usædvanlig lang præasylfase på seks år. Jeg bringer hans historie.<br />
Joe kom til landet for syv år siden. I Danmark har han en del slægtninge, som har boet her i mange år.<br />
Vigtigst er hans bror, der kommer til at spille en stor rolle for ham. Joe er ved ankomsten 14 år og analfabet.<br />
Han in<strong>dk</strong>varteres på et børnecenter, hvorfra han efter en tid stikker af, fordi han ikke kan holde ud at være<br />
der. Han opholder sig ulovligt hos broderen. Efter nogle måneder kommer han under ordnede forhold. Han<br />
in<strong>dk</strong>varteres hos broderen og dennes familie og begynder at gå i en kommunal ungdomsskole.<br />
Imens behandles hans asylsag, der ender med afslag i alle instanser og strækker sig over et par år. Han får<br />
som følge deraf besked på at udrejse. Han in<strong>dk</strong>aldes til møde hos politiet, men oplyser her, at han ikke vil<br />
medvirke til at skaffe de nødvendige papirer, der skal bruges ved en udrejse. Joe vil ikke tilbage. Politiet skal<br />
efterfølgende hos hjemlandets myndigheder have bekræftet Joes tilhørsforhold og skal skaffe ham gyldig<br />
rejsehjemmel. Dette forsøger de over flere måneder. De danske myndigheder modtager imidlertid ingen svar<br />
fra Joes hjemland.<br />
Et andet forsøg gøres. Joe in<strong>dk</strong>aldes igen til møde om udrejsen. Som første gang vil han ikke medvirke til<br />
udrejse. Mange måneder går, hvor der intet svar kommer fra hjemlandet.<br />
I den forløbne tid bliver han boende hos sin bror, der tager sig af ham. Joe er imidlertid psykisk under stort<br />
pres. Han oplever, at han er nær ved at miste forstanden undervejs. ”Hvordan skal jeg blive menneske<br />
igen?”<br />
Med udlændingepakken i 2002 sker der stramninger for de asylansøgere, der har fået afslag og ikke vil<br />
medvirke til udrejse. Joe modtager et brev, hvori der står, at såfremt han ikke vil medvirke til udrejse, skal<br />
han interneres i Sandholm. Det reagerer han på med stor angst. Tanken om at skulle tage ophold i<br />
Sandholmlejren og være væk fra familien får ham til at ville medvirke til udrejse, da han indfinder sig til nyt<br />
møde hos politiet. (På dette tidspunkt er han fyldt 18 år, men hans sag behandles stadig som en uledsaget<br />
mindreårigs sag).<br />
Han giver sit samtykke til medvirken ved udsendelse og giver sig til at vente endnu en gang. Men heller ikke<br />
tredje gang lykkes det myndighederne at få svar fra hans hjemland. Joe kan 18 måneder efter det givne<br />
samtykke ansøge om opholdstilladelse, hvis politiet vurderer, at udsendelse ikke er mulig.<br />
Joe får derefter opholdstilladelse af et års varighed. Imidlertid er der gået seks år.<br />
I et tilbageblik siger han: ”Myndighederne skulle have set mig som et lille barn og have givet mig opholdstilladelse.<br />
Jeg skal jo begynde forfra.”<br />
Hvordan går det dem? 29
7 INTEGRATIONSBEGREBET<br />
Dette projekts formål er at forsøge at afdække de unge flygtninges perspektiv på deres integration og<br />
påpege barrierer og muligheder i integrationsforløbet. Det vil derfor være rimeligt at forsøge at in<strong>dk</strong>redse en<br />
tolkning af de integrationbegreber, der hersker, og som de unge møder i det danske samfund.<br />
Betydningen af begrebet ”integration” er kompleks, fordi der ikke eksisterer en entydig definition. Ordet har<br />
over de sidste årtier fundet vej ind i det danske hverdagssprog, så man kunne forledes til at tro, at der var<br />
enighed om ordets betydning.<br />
Selve ordet ”integration” betyder forening af to eller flere til et hele. At integrere har betydningen at ”sammensmelte.”<br />
I forskerverdenen er der forskellige opfattelser af, hvordan begrebet skal forstås. Begrebet synes så åbent,<br />
at det kan være til stadig debat. En af forklaringerne på denne uklarhed er uden tvivl, at ordet integration<br />
både bruges til at betegne integrationsprocessen og et af de mulige mål for denne proces (Seeberg, 2002,<br />
AMID).<br />
Det gør det heller ikke lettere, at målet for integrationsprocessen defineres forskelligt i forskellige sammenhænge,<br />
og at målingen af en vellykket integration derfor ikke er entydig. (Emerek, 2003:2)<br />
En af de mulige forklaringer på den usikre omgang med ordet og begrebet er, at der historisk set ikke findes<br />
tidligere tilfælde af en indvandring, som den vi har oplevet op gennem 80’erne og 90’erne. Et sammenfald af<br />
en stigende immigration af flygtninge og gæstearbejdernes (som de hed dengang) beslutning om ikke at<br />
returnere til deres hjemland i begyndelsen af 80’erne blev udslaggivende for, at integrationen kom på den<br />
politiske dagsorden, – og er blevet der.<br />
> Bud på definitioner af integrationsbegrebet<br />
Der er rigtig mange bud på betydningen af begrebet integration. Løsrevet fra deres sammenhæng – og<br />
overvejelser – bringer jeg et par forslag, som jeg er stødt på under min læsning, og som jeg finder<br />
interessante.<br />
Peter Nannestad (2001:13) definerer integration således: ”Ved integration skal (her) forstås en proces, hvis<br />
resultat er, at etniske minoriteter økonomisk og socialt er ligestillet med flertalsbefolkningen”.<br />
Nordmanden Eide (2000:23) skriver: ”Med integrasjon menes deltakelse i samfunnets fellesinstitusjoner,<br />
kombinert med opprettholdelse av gruppeidentitet og kulturelt særpreg. I en slik definisjon av begrepet<br />
handler integrasjon først og fremst om innlemmelse i et fellesskap.”<br />
Jeg tolker en innlemmelse som en accept og dermed som den ligestilling, Nannestad taler om.<br />
Eide fortsætter: ”Men fordi integrasjon også har med hvem som har definitionsmakt til å mene hvem som er<br />
innenfor eller utenfor fellesskapet, handler dette også om muligheten for å bli utestengt.”<br />
Peter Seeberg (2002, AMID:1) skriver om begrebet integration, at ”nøgleordet er social mobilitet. Det er den<br />
grundliggende opfattelse, at vellykket integration kan defineres som integration, der resulterer i sociale<br />
ændringer således, at unge indvandrere opnår en forbedring af deres samfundsmæssige position.<br />
Integration må derfor i al abstrakthed beskrives som dette at skabe mulighedsbetingelser for social<br />
mobilitet.”<br />
Emerek (2003:12) formulerer det således. ”(Men) det er vigtigt at se integration som en proces, hvor også<br />
selve målet for processen er dynamisk, og hvor opfattelsen af den vellykkede integration er i stadig<br />
forandring”.<br />
Charlotte Hamburger (1997:142) skelner mellem to former for integration: systemintegration og socialintegration.<br />
Systemintegration refererer til den gensidige proces mellem etniske grupper og staten med dens<br />
bærende institutioner og vedrører de civile, sociale og politiske rettigheder, samt mindretallenes økonomiske<br />
og sociale placering i det danske samfund.<br />
Hvordan går det dem? 30
Socialintegration refererer til majoriteternes og minoriteternes holdninger til og adfærd over for hinanden. Det<br />
drejer sig om møderne i dagligdagen, i skolen, på arbejdspladserne, på uddannelsesstederne, i fodbol<strong>dk</strong>lubben<br />
m.m.<br />
Om de to integrationsformer siger Hamburger, at man godt kan forestille sig en situation, ”hvor de etniske<br />
minoriteter fuldt ud er ”systemintegrerede”, uden at man tilsvarende kan tale om social integration.” (Ibid.<br />
148).<br />
Integration involverer altså både minoritetsbefolkningen og majoritetsbefolkningen.<br />
Schierup (1993:22) gør sig disse tanker om begrebet: ”Graden af ”integration” sættes lig med, hvor vidt den<br />
enkelte indvandrer har vist sig i stand til at tilpasse sig til majoritetens sprog og kulturelementer, samt at<br />
nærme sig den almene standard for uddannelse, arbejdsmarkedstilpasning, boligstandard og udnyttelse af<br />
det sociale servicesystem.”<br />
Preis (1997:204) ””Integration” bliver derfor på en relativ usynlig måde et magtfuldt redskab, der strukturerer<br />
flygtningenes sociale og kulturelle muligheder i eksil.”<br />
I sin undersøgelse ”Hjemløse flygtninge og indvandrere” bruger Margaretha Järvinen Zygmundt Bauman<br />
som teoretisk medspiller. Jeg oplever Baumans udlægning af integration som det mest radikale, jeg har læst,<br />
idet han kort og godt mener, at integration (Bauman taler om assimilation) til en vis grad altid er falsk, fordi<br />
en fremmed aldrig kan blive indviet ved at ”lokalisere eller afstemme sig selv.”<br />
Bauman beskriver den fremmede som den indtrængende, der i bedste fald kan gøre sig håb om at blive<br />
behandlet som en gæst. Om gæster siger han – og jeg refererer Järvinen: at ”de ikke har retten til at<br />
disponere over alting i deres nye land; de bør ikke kritisere deres værter eller være for krævende og det<br />
forventes, at de viser en vis form for taknemmelighed over for deres værter.” (Ibid. 78).<br />
Her overfor står samfundets krav om integration/assimilation og løftet om, ”at hvis den fremmede arbejder<br />
hårdt nok på at forandre sig, så er der mulighed for at han kan blive ”en sand ven””. (Ibid. 78). Men heri er<br />
indbygget en indre modsætning, for ”lige meget hvor hårdt han prøver at tilpasse sig, er han altid en person<br />
på prøve, konstant under anklage for ikke at være dét, han burde være.” (Ibid. 78).<br />
I erkendelse af den høje marginaliseringsrisiko blandt flygtninge og indvandrere er det imidlertid væsentligt,<br />
at der eksempelvis bliver fulgt op på de initiativer, regeringen tager. (Regeringen, 2003).<br />
Bauman påpeger, at positionen som ”fremmed” er en kollektiv position, som medlem af en abstrakt kategori<br />
af flygtninge/indvandrere fra ikke-vestlige lande. Integration/assimilation er derimod en individuel proces,<br />
hvor individet skal bevise, at han er solidarisk med majoriteten og ikke med sin oprindelse eller med andre<br />
fremmede. Den fremmedes dilemma er, at han skal overbevise sine omgivelser om, at han har tilegnet sig et<br />
tilhørsforhold, som er forbeholdt de indfødte. Den fremmede løber altså risikoen for vedvarende eksklusion.<br />
Jeg vender senere i afsnittet tilbage til Baumans synspunkter. De er i første omgang medtaget for at vise<br />
integrationsbegrebets tilsyneladende uhåndgribelighed.<br />
> Projektets integrationsbegreb<br />
Projektets integrationsståsted har jeg baseret på tre parametre, som lægger sig tæt op ad regeringens<br />
udmelding. At belyse de unges integrationsbestræbelser herudfra forekommer mig rimeligt, da det er mit<br />
indtryk, at de tre parametre også er udtryk for noget så uhåndterbart som ”gængs” opfattelse.<br />
Som udtryk for integrationsformåen anvendes følgende tre parametre:<br />
At have lært dansk og være i udvikling med sproget<br />
Enten at være i gang med en uddannelse/være i et skoleforløb, eller at forsørge sig selv ved arbejde<br />
At have etableret tætte kontakter til private voksne danskere<br />
(Det er fint, hvis der også er kontakt til unge danskere, men specielt for dette projekts unge er, at deres<br />
integrationsformåen er afhængig af voksne danskeres støtte og vejledning).<br />
Hvordan går det dem? 31
Til valget af de tre parametre har jeg fundet støtte i nogle af de omtalte teorier. Seeberg taler om at vellykket<br />
integration kan defineres som integration, der resulterer i sociale ændringer. Nøgleordet er social mobilitet,<br />
der medfører, at den unge forbedrer sin samfundsmæssige position.<br />
Man kan groft sige at den dækker de to første parametre.<br />
Fra at ankomme til en kommune med et minimum af dansk som ny kulturel kapital og til enten at være i gang<br />
med et skole- og uddannelsesforløb eller have skaffet sig et arbejde, skal de unge forbedre deres position på<br />
det nye felt, som er det danske samfund. De skal skabe sig dansksproglige kundskaber og viden om det<br />
danske samfund. De skal erhverve sig viden om deres kvalifikationer og muligheder. De skal bestå prøver<br />
eller finde ud af, at det kan de ikke og derudfra foretage en ændring af deres integrationsstrategi.<br />
De første år som borgere i Danmark, hvor de skal skabe sig mulighedsbetingelser for viderekvalificering, er<br />
afgørende. Her grundlægges deres nye fremtid så at sige.<br />
Man kunne måske synes, at det ville være ideelt, hvis de unge befandt sig i en skole- og uddannelsessituation,<br />
men på baggrund af de hårde vilkår de unge møder i et uddannelsesmiljø, der er meget lidt lig det,<br />
de kender fra hjemlandet, må det anses for ligeværdigt, at de skaber sig mulighedsbetingelser ved også at<br />
være selvforsørgende og dermed ikke klientgjorte.<br />
Nordmanden Eides definition af integrationsbegrebet understøtter valget af det sidste af de integrationsparametre,<br />
jeg bygger projektets integrationsanskuelser på. Eide siger, at integration først og fremmest<br />
handler om indlemmelse i et fællesskab. Indlemmelse i fællesskabet tolker jeg bl.a. som kontakt med<br />
majoritetsbefolkningen.<br />
Eide påpeger samtidig, at integration handler om definitionsmagt og dermed også om muligheden for<br />
udelukkelse af fællesskabet. Et fællesskab, som under alle omstændigheder er et abstrakt fænomen.<br />
Ud fra disse enkle parametre for integration, som grundlæggende drejer sig om at have selvforsørgelse for<br />
øje samtidig med, at der etableres kontakt med danskere, skal de unges integrationsbestræbelser anskueliggøres.<br />
Lad os imidlertid først se på, hvilke tanker om begrebet integration de unge har.<br />
> Hvad er de unges opfattelse af integration?<br />
”Jeg er en del af 5½ millioner indbyggere i Danmark.”<br />
Ovenstående er sagt af Mehdi. Jeg finder udtalelsen ganske dækkende for de unges tilhørsforhold til<br />
Danmark. Når man spørger de unge, vil langt de fleste af dem sige, at de er integrerede.<br />
> Om indholdet i begrebet integration<br />
”Jeg synes at jeg er integreret. Jeg kender reglerne, jeg respekterer reglerne, jeg respekterer andre lige så<br />
længe de respekterer mig.” (Aman)<br />
Hussein forholder sig således. (J (Jan), H (Hussein)).<br />
J: Oplever du, at du er integreret?<br />
H: Mig selv? Jo, jo. Jeg laver det jeg skal. Passer mine ting. Jeg går i skole. Hvis det er det danskerne mener<br />
er nok, så er jeg integreret.<br />
J: Oplever du dig selv integreret?<br />
H: Jeg synes at jeg er mig selv. Jeg tænker ikke at jeg skal prøve at høre efter hvad danskerne siger. Jeg<br />
har det godt med at tænke, at jeg er mig selv.<br />
Senere siger han: ”Jeg har et godt liv her.”<br />
Følgende udtalelse er Amans svar på spørgsmålet ”Hvis du sad over for en politiker nu, hvad skulle dit råd<br />
være?”<br />
”Men hvis jeg stod og snakkede med Bertel Haarder (integrationsminister på tidspunktet hvor interviewet<br />
fandt sted). Så syntes jeg, at han skal give plads til alle mulige befolkningsgrupper. Vi skal være forskellige,<br />
vi skal ikke være ens ... Det medfører ikke fremgang ... Det har kun ulemper at alt er ens, vi er ens, kultur er<br />
ens.”<br />
Den ene af de unge lægger vægten på at bevare sig selv, mens den anden ønsker at bevare forskelligheden<br />
og samtidig respektere (de fælles) regler. De unge har som helhed svært ved på metaplan at danne sig en<br />
egen tolkning af begrebet integration. Hvilket på sin vis er forståeligt. Det er lettere for dem at byde på en<br />
konkret tolkning.<br />
Hvordan går det dem? 32
Jeg har i spørgeskemaet spurgt alle de unge om deres forhold til ordet integration. Spørgeskemaets<br />
spørgsmål 25 lyder: ”Du har sikkert hørt/læst ordet ”integration” en del gange. Hvad er din oplevelse af<br />
ordet?”<br />
Ikke forstået<br />
ordet<br />
"integration"<br />
20%<br />
Både/og<br />
3%<br />
Negativ<br />
20%<br />
Hvilken virkning har ordet "integration" på<br />
dig?<br />
Hvordan går det dem? 33<br />
Positiv<br />
27%<br />
Neutral<br />
30%<br />
Seks informanter forstod ikke ordet ”integration” i denne kontekst. Senere skulle det vise sig, at to af dem i<br />
dybdeinterviewene forstod at bruge ordet.<br />
Som interviewer, der var til stede, oplevede jeg, at de unge havde forskellige reaktioner i forbindelse med<br />
spørgsmålet. Mange sad og vægtede ordet. På den ene side forekom det dem positivt, fordi de synes, at<br />
man skal integrere sig. På den anden side har de hørt så meget negativt i forbindelse med ordet. Det har<br />
givet sig udslag i ovenstående tilkendegivelser. Tolker man det ”neutrale” som et udtryk for afvejning af de<br />
positive og negative oplevelser med ordet, må de unge anses for at være imødekommende i forhold til<br />
begrebet integration.<br />
Det er ikke nødvendigvis udtryk for, at de også forholder sig sådan til integrationsprocessen i praksis.<br />
Nader har følgende kommentar i forhold til Integrationsloven. Han fortæller om, hvordan det er at gå og<br />
vente på svar på genansøgning om opholdstilladelsen.<br />
”Loven siger, at man ikke skal have straffeattest, den skal være ren, og jeg har heller ikke nogen. Man skal<br />
have arbejde – jeg arbejder. Man skal ikke få hjælp fra kommunen og det gør jeg heller ikke. Tale dansk,<br />
man skal tage eksamener og det har jeg taget. Jeg har ikke noget, hvor de kan sige ah, den der<br />
undskyldning, du har ikke det der, du har ikke det der. Men heldigvis tænker jeg, at jeg har det hele klart. Jeg<br />
ved ikke hvad de beslutter, Jeg håber at jeg kan få permanent opholdstilladelse, ellers går det rigtig rigtig<br />
dårligt.”<br />
Han fortsætter lidt længere henne i interviewet: ” ... så man prøver at lære dansk og har gjort mange ting og<br />
har klaret sig. Man har ikke så mange problemer, man er klar til liv og så får man besked, at så er der ikke<br />
mere opholdstilladelse i Danmark. Vi tænker, vi ved ikke hvad vi skal gøre mere.”<br />
Det er skarpe iagttagelser af sammenkædningen af loven og integrationsprocessen, som den forekommer<br />
her i landet. Samtidig udtrykker han en kamp for livet.<br />
Nedenstående følger en række eksempler på definitioner af integrationsbegrebet. Replikkerne er tematiserede<br />
og således taget ud af deres kontekst. Replikkerne stammer dels fra dybdeinterviewene, dels er de<br />
sagt i sammenhæng med spørgeskemaundersøgelsen.<br />
> Skole – uddannelse – sprog<br />
Aman fortæller i forbindelse med sin skolegang denne lille oplevelse:<br />
J: Hvordan er det at klare sig på HF?<br />
A: Jeg synes at det slet ikke er noget problem, hvis man følger med, kommer til tiden, laver lektier, så er der<br />
ikke noget man ikke kan klare. Det kræver bare at man arbejder.<br />
J: Har du vænnet dig til det danske skolesystem? Jeg går ud fra at det er meget anderledes (end dit<br />
hjemlands)?
A: Ja, jeg har taget bille<strong>dk</strong>unst.<br />
J: Ja.<br />
A: Et seks måneders fag og vi har fået en dame, der er ca. 60 år gammel. Hun er en gammeldags dame, og<br />
nu har jeg faktisk et problem med hende, fordi jeg tror, at jeg har vænnet mig til det danske system. Jeg kan<br />
godt snakke med klassekammeraterne, mens læreren står og underviser. Men denne lærer, hun sagde, den<br />
første gang hun kom, til mig, at hvis jeg bliver ved (med at snakke), skal jeg ud med det samme. Så sagde<br />
jeg ”ok hvis du mener det, så skal jeg nok holde min kæft.”<br />
”Jeg har taget eksaminer så jeg kan komme ind i 10. klasse.” (Nader)<br />
” ... at blive integreret i det danske samfund betyder at læse dansk og gå i en dansk skole. Det er mest det<br />
jeg tænker på, når jeg høre integration.” (Mehdi)<br />
”Jeg ønsker at gå i skole med danskere.” (Mehdi)<br />
Marian fortæller, at hun efter at have boet ca. et år i et børnehus, valgte at flytte ud blandt danskere, så hun<br />
blandt andet kunne lære sproget bedre.<br />
Når de unge bliver bedt om at komme med råd til en nyankommen ung flygtning, kommer de eksempelvis<br />
med følgende råd:<br />
”Prøv at lære dansk, du skal fra starten være sammen med danskere og skal holde dig væk fra udlændinge.”<br />
(Nader)<br />
”Så vil jeg sige, at han skal nok komme i gang med skole. Han skal begynde at lære sprog. Hvis han har lært<br />
sprog, er der tusind døre der åbner sig. Forstår du? Det er den første ting jeg ville sige. Det kommer også an<br />
på hvad for en person det er.” (Hussein)<br />
Flere af disse udtalelser udtrykker holdninger, der svarer til Seebergs definition af integration som social<br />
mobilitet og dermed også til projektets integrationsparametre.<br />
> Privat/socialt/fællesskab<br />
”Jeg har min danske familie.” (Nader)<br />
Nader har både ”sin egen” danske familie og dertil en svigerfamilie i kærestens store familie.<br />
Han er tydelig glad for den accept og anerkendelse, han derved bliver givet.<br />
”Og de synes, at jeg ikke er som en udlænding.”<br />
”Man skal kende nogen, der kender nogen, der kender nogen.” (Aman)<br />
Sagt i forbindelse med at skaffe sig et arbejde. Informanten har ved hjælp af sin danske papmor opnået<br />
kontakt med andre (danskere).<br />
J: Hvordan har du lært folk at kende?<br />
Nader: Snakke og tage i byen og til fester og jeg inviterer folk, ungdomsklub, skole, man kommer til at kende<br />
folk hver eneste dag. Og så var der et lokale, hvor alle flygtninge var samlet hver eneste uge og den<br />
hedder ”Flygtningevenner”, hvor de kan hjælpe flygtninge, der er også nogle danskere der hjælper frivilligt.<br />
> Støtte og vejledning<br />
J: Hvad synes du, der kræves af dig for at bo her alene?<br />
Marcel: For det første sproget. Men det kan jeg godt nu. For det andet at kende regler.<br />
J: Hvad er det for regler?<br />
Marcel: Alt muligt, du ved. Det er det jeg siger, hvis der ikke er en bagved til at forklare det, så er det lidt<br />
svært.<br />
Marcel synes, at han er integreret. Han forsørger sig selv. Samtidig understreger han mange gange i løbet af<br />
dybdeinterviewet, at uden hjælp fra børnehusets pædagoger var det aldrig lykkedes for ham at klare sig i det<br />
danske samfund. Det er en af denne gruppes grundvilkår, at de ikke har forældrene som konsulenter.<br />
Hvordan går det dem? 34
Strategi<br />
I et udpluk af dybdeinterviewet siger Samir:<br />
S: Altså jeg har prøvet at integrere mig her i Danmark.<br />
J: Hvad betyder det?<br />
S: Det betyder meget hvis man skal bo i et andet land.<br />
J: Hvad betyder det at integrere sig?<br />
S: At integrere sig! Efter at jeg fik lov til at blive her var det vigtigste for mig at lære sproget, ikke? Gå i skole,<br />
få en uddannelse og have et arbejde. Det kalder jeg at blive integreret, for der er mange, som ikke gider<br />
involvere sig og gå i skole, og så får de bare bistandshjælp.<br />
Det var en beslutning, hvor jeg sagde, ”jamen jeg skal gå i skole, ellers kan jeg ikke komme videre. Det bliver<br />
jeg nødt til at gøre.”<br />
Samirs opfattelse af integration er i spil med Baumans opfattelse af, at integration er et personligt anliggende<br />
– en individuel proces.<br />
I dybdeinterviewene giver flere af de unge udtryk for, at det er vigtig at kunne klare sig selv. Med dette mener<br />
de bl.a. at være uafhængig af det offentlige system.<br />
”Jeg arbejder, jeg har ikke noget med kommunen at gøre.” (Nader)<br />
Hussein: ”Åh man skal i hvert fald ikke være afhængig af sin sagsbehandler ... Man skal frigøre sig.”<br />
”De vil gerne selv kunne finde rundt i det danske system eller vide, hvor de skal henvende sig.” De skal<br />
kende reglerne, som eksempelvis Marcel udtrykte længere tilbage i teksten.<br />
Det ser ud til, at en af de vigtigste integrationsfaktorer for de unge er at lære det danske sprog. Så dørene<br />
kan åbne sig. Det danske sprog er vejen til integration.<br />
Vigtigt er det også at kunne klare sig selv, så man ikke er afhængig af det offentlige. Dette står ikke i<br />
modsætning til, at de unge ved, at de har brug for støtte og vejledning.<br />
Endelig nævner de skole/uddannelse og kontakt til danskere som integrationsfaktorer. Det sidste dog ikke i<br />
udpræget grad.<br />
> Barrierer og muligheder for integration<br />
Langt overvejende synes de unge, at de er integreret. De gør, hvad de skal, men de gør også, hvad de kan,<br />
og de gør så vidt muligt også, hvad de gerne vil.<br />
En række faktorer i og ved de danske samfund gør imidlertid, at integrationen ikke blot bliver et anliggende<br />
om, hvad der kan gøres, integrationen bliver også et følelsesmæssigt anliggende.<br />
Adnen udrykker det således: ”Jeg er integreret, men jeg føler mig ikke integreret.”<br />
Nogle strukturelle og formelle samfundsforhold, og nogle forhold i mødet med danskerne, forårsager, at det<br />
er svært for mange af de unge at føle sig integreret.<br />
En af rapportens formål er at gøre opmærksom på de barrierer og de muligheder, de unge møder i deres<br />
integrationsforløb. Dette gøres undervejs i de enkelte kapitler. Her skal imidlertid nævnes nogle eksempler<br />
på barrierer og muligheder, det ikke har været mulige at indpasse undervejs.<br />
Også her har jeg tematiseret de unges udtalelser.<br />
> Privat/sociale integrationsforhold<br />
Langt de fleste af de unge synes, at danskerne som helhed er svære at komme ind på livet af. De taler<br />
forskelligt om det, men oplevelsen af det distante/individualiserede danske image står i kontrast til, at de selv<br />
kommer fra samfund, hvor det kollektive er fremtrædende, hvor man bor mange sammen og ofte besøger<br />
hinanden.<br />
”Danskerne er kolde.” (Udtalelsen kommer i sammenligningen af forskellige omgangsformer i Danmark og<br />
Afghanistan – fællesskabet/spontaneiteten overfor individualiteten/aftaler).<br />
Det samme udtrykkes således:<br />
”Jeg føler mig uvelkommen af mine medmennsker.” (Farid)<br />
”Danskerne er lukkede. De er som en flaske ketchup, der skal rystes.” (Alex)<br />
Flere af de unge har dog også følgende indsigt.<br />
Hvordan går det dem? 35
”Sådan er de jo også overfor hinanden. De holder også hinanden på afstand.”<br />
Marcel taler om, at det danske system/danskerne ikke er ret åbent/åbne. ”Det gør det lidt sværere. Alt det<br />
med integrationen. Det bliver sværere. Hvis man ikke har hjælp. Man skal have hjælp, så man kan lære folk<br />
nærmere at kende. Jeg klarer ikke det danske system.”<br />
”Danskernes syn på indvandrere og flygtninge er sådan, at der er mange der ikke stoler på os. De er bange<br />
for os. Vi er fremmede.” Aman fortsætter med at fortæller om danskernes oplevelse af ”dengang” og<br />
fortsætter: ”Den eneste forskel er, at dengang var de kun danskere, nu er der også kommet arabere, tyrkere,<br />
russere og det gør dem bange, de synes at de drukner i dag ... Danmark er sådan et lille land, de er bange<br />
for at blive opløst.”<br />
”Derfor accepterer danskerne os ikke, lige meget hvor mange generationer der bor her, hvis man ikke ligner<br />
dem, siger de ”okay du er anden generation eller tredie generation” selv om man har dansk statsborgerskab.”<br />
(Aman)<br />
> Regeringen<br />
”Regeringen reklamerer dårligt for os.” (Adnen)<br />
”Staten/Integrationsministeriet vil have os til at blive assimileret og ikke integreret. Man skal sige farvel til alle<br />
udanske elementer, bl.a. kulturel baggrund, sprog, religion ... ” (Aman)<br />
”Jeg oplever at myndighederne stadfæster nye regler, så de dermed har magt. Jeg kan ikke følge med.”<br />
(Aman)<br />
”Jeg undrer mig over, at integrationsministeren er så angrebslysten overfor etniske minoriteter. Integrationsministeriet<br />
repræsenterer ikke mig.” (Abdi)<br />
”Jeg går ind for integration. Men Bertel Haarder gør ikke noget godt for os. Han gør det enormt svært for os.<br />
Hver eneste gang. Og det er ikke til at holde ud.” (Nader)<br />
”Regeringen er kold i røven. Det er lige meget, hvad man gør, selv om man tager en uddannelse.” (Samir)<br />
”Indtil for 4 år siden var Danmark mit hjem. Jeg føler mig lost (nu).” (Marian)<br />
”Den eneste ting der irriterer os, er når de generaliserer, når politikerne generaliserer, så er det ikke sjovt for<br />
os.” (Nader)<br />
”Regeringen kan vælge at sige: vi vil integrere jer hundred procent, eller vi vil ikke. Enten-eller, ikke sådan<br />
halvt.” (Christine)<br />
Generelt føler de unge sig ikke set af de danske politikere. Det er ikke det samme, som at de er<br />
unuancerede. De er opmærksomme på, at enkelte politikere repræsenterer et anderledes integrationssyn.<br />
På lørdagsseminaret omtalte de politikere fra Det Radikale Venstre og SF som eksempel på dette.<br />
> Medierne<br />
”Jeg tænker ikke mere over at jeg er flygtning. Det holdt jeg op med for mange år siden. Men nogen gange,<br />
når jeg ser tv eller læser i avisen tænker jeg, at jeg er flygtning.” (Shukri)<br />
Marian har fået statsborgerskab i vinteren 2005.<br />
Jeg spørger blandt andet om, hvad statsborgerskabet psykisk betyder for hende.<br />
”Jeg har boet her i mange (ti) år. Det betyder meget, at det er her jeg har hjemme.”<br />
Samtidig har hun den oplevelse, at det i de sidste tre år har været svært at være udlænding i Danmark. ”Det<br />
har været meget svært at tænde for fjernsynet og høre de her grimme ting. De har ikke set sådan nogen som<br />
mig og mine veninder. Så har vi slukket for at holde det ud.”<br />
”Og for mig har det været svært, har det været så svært at være i Danmark i de sidste tre år. Og så føler jeg,<br />
at Danmark er mit hjem. Her hører jeg til. Her skal jeg leve resten af mit liv. Her vil jeg få mine børn.”<br />
Jeg spørger hende, hvad hun gerne vil høre.<br />
”Det positive, det at der findes nogle unge kvinder og drenge, der gør deres uddannelse færdig. Der virkelig<br />
gør noget for at blive til noget. Der integrerer sig. Der ved besked om det danske samfund og alle de der ting.<br />
Sådan noget positivitet må de gerne snakke om ... og sige noget individuelt. Ikke sætte os som en gruppe.<br />
Det kan man ikke. Vi er kun mennesker. Og vi er kommet her som vi er.”<br />
”Hvis indvandrere i landet er blevet til noget godt så bruger de ham som en dansker, hvis han er fucked up,<br />
så bruger de ham som en indvandrer.” (Hussein)<br />
Hvordan går det dem? 36
Samfundsforhold<br />
”Det bedste er demokratiet og den individuelle frihed.” (Nader)<br />
”Det bedste er at kunne slappe af – ikke at have angst.” (Kamal)<br />
”Man kan lave hvad man vil – man har mulghed for alt. Samfundet er frit – demokratisk.” (Christine)<br />
”Jeg synes at det bedste er friheden, sikkerheden, freden og roen.” (Aman)<br />
”Jeg kan sige min mening.” (Mehdi)<br />
”Der er respekt om den individuelles ret.” (Nader)<br />
”Der er den store respekt og den lille respekt.” (Nader)<br />
De unge er alle bevidst om Danmark som et mulighedernes land med et demokrastisk samfundsgrundlag.<br />
Og så er det vigtigt, at her er fred og ro.<br />
”Hvorfor skal jeg vente ti år inden jeg kan blive statsborger i Danmark?” (Ahmad)<br />
”Vi har ikke så mange muligheder som alle andre. Så længe vi ikke er statsborgere.” (Christine)<br />
Mehdi kunne godt tænke sig at der ikke var så mange problemer mellem udlændinge og danskere. ” ... selv<br />
om jeg ikke kan se om det mest er udlændinges problem eller danskernes sproblem.”<br />
Han fortsætter. ”Man skal bare ikke gå hundred procent efter min mening og en dansker skal ikke gå<br />
hundred procent efter sin mening, det duer ikke hvis vi vil vores samfund ... ”<br />
Han taler ligesom Aman om, at det danske samfund er et lukket samfund, der ikke har været vant til<br />
udlændinge. Han er tit ude for, at nogen spørger ham ”Hvad for et land kommer du fra?”. Han synes, at<br />
spørgsmålet er uvæsentligt. Han vil ikke vurderes på sin nationalitet.<br />
> En videre diskussion af integrationen<br />
I ovenstående er omtalt især nogle barrierer, som de unge finder trættende og frustrerende, og som<br />
forhindrer dem i at føle sig integreret. Når man taler med dem, er det imidlertid tankevækkende, hvor lidt de<br />
udprojicerer deres situation på omgivelserne.<br />
Om de unges perspektiv på integration kan kort sammenfattes: at de oplever, at de er integreret, men at det<br />
er svært at føle sig integreret.<br />
Nogle forskere arbejder med, at integration også handler om følelser. Den malayisk-norske Long Litt Woon<br />
skelner mellem en følelsesmæssig integration og en praktisk mestring af en ny sammenhæng. I den<br />
forbindelse er det interessant at konstatere, at psykosociale aspekter ikke har nogen fremtrædende plads i<br />
den offentlige integrationsdebat.<br />
I en norsk undersøgelse om uledsagede inddrages aspektet imidlertid. ”Denne kamp (kampen om at høre til<br />
(min komm.)) er ikke sosiokulturel/språklig i sin karakter, men psykosocial. Det er en kamp om aksept og<br />
tilhørighet og om eget verd i egne og andres øjne.” (Hjelde, 1999:51).<br />
Også den danske psykolog Birthe Nielsen inddrager det psykosociale aspekt i sin artikel: ”Etnisk mobning af<br />
børn og unge.” Hun taler for et medborgerskabsbegreb som en del af en udvikling for at forhindre etnisk<br />
mobning og deraf følgende psykosociale og samfundsmæssige problemer. ”En pluralistisk samfundsudvikling<br />
nødvendiggør derfor, at der udvikles et integrationsbegeb – eller snarere medborgerskabsbegreb –<br />
hvor man på én gang (dvs. i én og samme begrebsstruktur) kan arbejde med det strukturelle niveau og<br />
psykiske processer.” (Ibid. 30).<br />
Flemming Røgilds folder integrationsproblemet ud i et bredere vestligt forståelsesaspekt med frygten for det<br />
fremmede som medspiller. ”(Så) integrationsproblemet er hverken et minoritetsproblem eller et dansk<br />
problem, men derimod et samfundsmæssigt problem, som vi støder på overalt i Vesten. Da det er en<br />
udfordring til demokratiet og den samfundsmæssige solidaritet, som vi endnu ikke har fundet nogen fornuftig<br />
løsning på, er det ikke alene her i landet, men i langt de fleste europæiske lande, at det er frygten for det<br />
anderledes og ønsket om at udgrænse det, der i kulturkampens forklædning dominerer den politiske debat.”<br />
(Røgilds, 2002:40).<br />
Frygten for den fremmede bringer Bauman tilbage i diskussionen. Järvinen (2004) skriver, at i og med at hun<br />
har valgt Baumans beskrivelse af ”den fremmede”, har hun valgt et negativt perspektiv på hjemløse<br />
flygtninge/indvandreres situation og muligheder i Danmark. Valget er sket fordi ”denne negativitet er i fuld<br />
overensstemmelse med den gennemgående stemning i de interviewedes fortællinger.” (Ibid. 107).<br />
Hvordan går det dem? 37
Når jeg har valgt at præsentere Baumans tanker, gør jeg det udfra, at de unge også giver udtryk for<br />
integrationens tilsyneladende umulighed. Baumans negative holdninger udspringer jo af, at udgrænsningen<br />
af de fremmede er en grundliggende mekanisme i en nation. Nationen har brug for et modbillede til<br />
fastholdelse af enhedsopfattelsen.<br />
Fra den nationale optik til den transnationale. Flemming Mikkelsen (2002) påpeger, at det er et problem, at<br />
integrationsprocessen alene vurderes i relation til det dominerende samfund og ikke ses i lyset af transnationale<br />
strukturer. ”Det er et problem i en verden, hvor intensiteten af forbindelser over landegrænser<br />
vokser kraftigt for såvel danskere som indvandrere ... ” (Integrationsforskningen, 2002). Mikkelsen eksemplificerer<br />
det selv i sin bog ”Integrationens paradoks” (Mikkelsen, 2001). Integrationens paradoks består i, at<br />
indvandrere på trods af marginalisering på arbejdsmarkedet og lavt in<strong>dk</strong>omstniveau føler sig godt integreret i<br />
det danske samfund. Ud fra en transnational målestok vurderer de, at forholdene i Danmark er relativt bedre<br />
end i hjemlandet. Dette skal også vise sig at være en gældende faktor for de unge.<br />
> Konklusion<br />
Dette kapitel har søgt at problematisere og beskrive det uhåndgribelige ved integrationsbegrebet.<br />
Integrationsbegrebet er som vist ikke omfattet af en entydig definition, og det er for så vidt en pointe.<br />
Begrebet integration er et normativt begreb, der dominerer i den politiske og offentlige diskurs om ”de<br />
fremmede”, hvilket er en del af forklaringen på, at det kan være vanskeligt at anvende. Samtidig er det et<br />
begreb, hvis betydning synes at være indlysende – ligesom kulturbegrebet. Det har derfor været væsentligt<br />
at se på forskellige betydninger af begrebet integration.<br />
De unge flygtninge er ikke involveret i den teoretiske integrationsdebat, men konsekvenserne af uenighederne<br />
berører dem. De unge har helt klar en idé om, hvad integrationen fordrer, og de har erfaringer med de<br />
barrierer, der indvirker negativt på deres integrationsbestræbelser. De kender imidlertid også til mulighederne.<br />
Således både værdsætter de og er sig bevidst om, at Danmark er et mulighedernes land, der fungerer<br />
på demokratiske principper.<br />
De unge skelner mellem at være integreret og at føle sig integreret og inddeler således spørgsmålet om<br />
integration i en praktisk og følelsesmæssig mestring. I kapitlet blev opridset nogle barrierer, der havde<br />
psykosocial negativ indflydelse på integrationsoplevelsen. De unge oplever ikke at få accept fra eksemplevis<br />
politikerne og medierne for deres indsats. Deres indsats for at blive integreret hører aldrig op, og de er til<br />
stadighed til eksamen. Bauman taler om personer ”under anklage.” Der er en tone hos de unge om at<br />
være ”under anklage.” Når man er under anklage, føler man sig ikke anerkendt og respekteret. I deres<br />
udtalelser om integrationsbegrebet kommer de unge ind på begrebets psykosociale aspekter, ligesom de<br />
bringer anerkendelsen på banen. Det vender jeg tilbage til i sammenfatningsdelen.<br />
De uledsagede er en lille minoritetsgruppe, der måsker henlever en delvis usynlig tilværelse.<br />
Endelig er der i kapitlet opstillet det integrationsbegreb, under hvilket de unges integration belyses i projektet.<br />
Hvordan går det dem? 38
8 AT VÆRE I EXIL. EN DOBBELT EKSPONERING<br />
Eksilet kan karakteriseres som en dobbelt eksponering, hvor både hjemland og værtsland, både landsmænd<br />
og danskere fungerer som felter. ”Denne exponeringen utgör både det som flyktningen bär med sig från<br />
hemlandet i form av erfarenheter i det egna samhället och det nya och fremmande som möter flyktningen i<br />
värdlandet.” (Åberg, 1998:41). Dette eksildilemma er i sig selv hverken negativt eller positivt.<br />
> Hvad har været sværest ved at bo i Danmark?<br />
Jeg har valgt at lade dette spænd i de unges eksilliv belyse ved udtalelser om ensomhed og ved at fokusere<br />
på den eventuelle kontakt til forældrene/hjemlandet, der måtte være.<br />
Der er ingen tvivl om, at de unges familiesituation ligger dem nær. Det fremgår bl.a. af udtalelser om, hvad<br />
de synes, der har været sværest ved at bo i Danmark (bilag 8). Her bringes et udpluk.<br />
”Det er svært at komme alene som ung. Man forstår ikke meget. Man kan ikke klare sig selv. Man er som et<br />
barn.” (Jeya)<br />
”At komme alene er som om jeg skal starte et nyt liv.” (Samir)<br />
”Så bliver man bare smidt ud et sted i samfundet.” (Marian)<br />
”Jeg ville godt have haft mine forældre, så havde jeg ikke siddet sådan her i dag. De ville have hjulpet mig<br />
med at finde en skole.” (Christine)<br />
”Det er svært at jeg ingen forældre har – når jeg tænker over det.” (Peter)<br />
”Det sværeste, det er ensomhedsfølelsen, savnet af den voksne.” (Farid)<br />
”Det er svært, at der ikke er forældre og resten af familien.” (Esan)<br />
”Jeg synes, at det sværeste er ikke at have en familie. Jeg har ikke et hjørne, hvor jeg får omsorg og tryghed.<br />
Der ligger meget pres på os, fordi vi er alene.” (Marian)<br />
”Tvivlen er svær. Tvivlen om hvad jeg gør. Så føler jeg mig ensom. Der er for få venner til at hjælpe.” (Pei Lei)<br />
”Man føler sig ensom på grund af anonymiteten. Jeg mangler det kollektive familieliv.” (Nader)<br />
> Kontakt med forældre/familie/hjemland<br />
Spørgeskemaets spørgsmål 15e til 16a koncenterer sig om kontakten til dem, de unge har efterladt ved<br />
flugten og forholdet til hjemlandet.<br />
Kun 15 af de unge har på interviewtidspunktet kontakt med deres forælder/forældre. Fire har mistet<br />
kontakten med deres forældre, efter at de er flygtet.<br />
Lidt mere end halvdelen af forældrene bor ikke i hjemlandet, men er selv flygtninge. De fleste er bosiddende<br />
i nabolande. De bor tit illegalt og lever under fattige forhold. Enkelte af de unge har derfor sendt penge til<br />
deres forældre.<br />
10 unge har jævnlig kontakt med deres forældre. Nogle af de unge fortæller deres forældre, hvordan de har<br />
det, andre undlader at fortælle om det, der er svært for dem.<br />
Hussein taler jævnligt med sine forældre og fortæller dem om, hvordan han har det. Eksempelvis var han en<br />
dag blevet overfaldet af en bekendt. Hans ansigt bar tydeligt præg af dette. Han ville hævne sig. Dette havde<br />
han drøftet med sin mor, der havde frarådet ham at gøre gengæld. Han drøfter også sin uddannelse med<br />
dem. De synes, at det er vigtigst, at han får en uddannelse, men synes ikke, de kan rådgive ham. ”De ved<br />
ikke hvordan forholdende er heroppe. Så de siger: ”Bare se at få en uddannelse.”<br />
Flere af de unge beretter lignende om forholdet til deres forældre.<br />
”Jeg tænker altid på mine forældre. Jeg elsker dem selvfølgelig, og jeg ved at det er min baggrund, det kan<br />
jeg ikke slippe fra, men de kan ikke hjælpe mig i denne situation. Det er mig, der skal klare mig selv.” (Aman)<br />
”Heldigvis har jeg gode forældre, men alligevel altså, der er stor forskel på uddannelsessystemet i mit<br />
hjemland og Danmark, så de kan ikke rådgive mig ... Jeg skal gøre det, jeg synes, jeg er bedst til.” (Mehdi)<br />
Hvordan går det dem? 39
Hassan taler med sin mor eller storesøster en til to gange om måneden. Han synes, at de har en god kontakt,<br />
og han fortæller, når han f.eks har været arbejdsløs. For moderen spiller det en stor rolle, at han har kunnet<br />
få afhjulpet sit handicap. Han sender dem penge af og til.<br />
”At høre min mors stemme, gør mig tryg.” Shukri taler jævnligt med moderen, der er bosiddende i et andet<br />
vestligt land.<br />
At der gives forældre og hjemlandet opmærksomhed bekræftes yderligere af, at 19 unge ofte tænker på<br />
deres hjemland/forældre. ”Jeg tænker ikke på landet, men på forældrene,” som et par af dem udtrykker det.<br />
Et par unge har været på besøg i hjemlandet eller et naboland for at lede efter forældrene eller den<br />
formodede overlevende. Uden at finde dem. Sådanne rejser er hårde, hvis de unge ikke vender afklarede<br />
tilbage.<br />
Christine ved, at hendes far er død, men ved ikke om moderen eventuelt er i live. Hun har været på en<br />
hjemrejse i et forsøg på at finde moderen eller få oplysninger om hende. Det lykkedes ikke at få større<br />
klarhed om moderens skæbne.<br />
Samir fortæller, at han kort efter ankomsten til Danmark mistede kontakten med sine forældre. Han ved ikke,<br />
hvor de befinder sig, eller hvad der er sket dem. De kan muligvis være flygtet til et naboland og opholde sig<br />
der som illegale indvandrere. Hans ønske er engang at finde dem.<br />
Naders far er død, og moderen har han mistet kontakten med i løbet af sit ophold i Danmark. Han ved, at<br />
hun på et tidspunkt flyttede. Herefter har han ikke hørt fra hende og lillebroderen, som boede sammen med<br />
moderen. Han vil gerne have kontakt med en onkel, som er den eneste slægtning han har tilbage. ”Jeg ved,<br />
at jeg har en onkel i USA, men jeg kan ikke finde ham. Det er næsten umuligt i USA.”<br />
Almir fortæller en dejlig historie om forholdet til sit hjemland, som jeg gerne viderebringer.<br />
Efter et overfald på landsbyen, hvor han boede, og hvor forældrene blev dræbt, lykkedes det ham med hjælp<br />
fra en mand at flygte gennem uvejsomt terræn til en by et andet sted i landet. Her blev han interneret i en<br />
flygtningelejr. Han var på det tidspunkt 14 år gammel. I lejren tog en familie hånd om ham i et par år. Men<br />
midlerne var små, og det var svært at få råd til at brødføde en stor dreng. I stedet blev det i samråd med<br />
nogle af hans slægtninge i Europa besluttet, at han skulle begive sig af sted i et forsøg på at komme til at bo<br />
hos dem. Han nåede imidlertid ikke så langt som planlagt, men strandede her i Danmark, hvor han nu har<br />
boet i 5 år.<br />
Efter at have sluttet sprogskolen var han heldig at få sig et arbejde, som han har endnu. I løbet af de år han<br />
har haft dette arbejde, har han for de tjente midler bygget sig et hus i hjemlandet. Et fint hus i et par etager.<br />
Som det helt store har han blandt andet indrettet et badeværelse med en bruseniche, som hele landsbyen<br />
har beundret.<br />
Selv ved han ikke, om han nogensinde kommer til at bo i huset. Her bor imidlertid den familie, som hjalp ham,<br />
da han som stor dreng ankom alene til flygtningelejren. Han kalder dem plejefamilie. Her bor de kvit og frit<br />
som en gengældelse for omsorg.<br />
> Den anden eksponent – Danmark<br />
Den anden del af dobbelteksponeringen er eksiltilværelsen i Danmark. Dette projekt skal som sagt afdække<br />
muligheder og barrierer ved de unges integration.<br />
En af faktorerne, der gør det udholdeligt for de unge at blive i Danmark, er den meningsfuldhed, de unge<br />
lægger i livet her i landet. På spørgsmålet ”Hvad har været det bedste for dig ved at bo i Danmark?” (bilag 10)<br />
svarer nogle af de unge:<br />
”Jeg er glad for at bo i Danmark. Jeg har det rigtig godt.” (Adnen)<br />
”Jeg synes at det er dejligt at bo her – her er fred.” (Barathy)<br />
”Det bedste er demokratiet og den individuelle frihed.” (Nader)<br />
”Det bedste er at kunne slappe af – ikke at have angst.” (Kamal)<br />
”Man har sin ret.” (Filip)<br />
”Her er fred. Jeg føler mig godt tilpas. Jeg skal ikke bekymre mig om i morgen.” (Alex)<br />
Nogle af udsagnene er gentagelser fra kap. 7, men der er heller ingen tvivl om, at de unge som udgangspunkt<br />
er glade for at bo i Danmark, og de er ikke tilbageholdende med at give udtryk for det. De magter at<br />
forholde sig nuanceret til deres nye omgivelser.<br />
Hvordan går det dem? 40
Videre diskussion om at være i eksil<br />
I svarene på spørgeskemaets spørgsmål 27 om alliancepartnere figurerer informanternes forældre sjældent<br />
som alliancepartnere. Der er et stort spring fra den følelse af ensomhed, der udtrykkes i kapitlets begyndelse,<br />
til de mangfoldige svar om alliancepartnere. Man kunne formode, at ensomheden er en stadig underliggende<br />
følelse af eksklusion, hvorimod svarene om alliancepartnere refererer til dagliglivets aktiviteter. Projektets<br />
unge har desuden boet i Danmark/været væk hjemmefra i mindst tre år, hvilket er mange år, når man er ung.<br />
Som årene går, ændres de unges verdensbillede. Forældrene og hjemlandet trænges i baggrunden til fordel<br />
for koncentrationen om hverdagen her i Danmark. Man kan måske sige, at forældrene stadig fylder i hjertet,<br />
men at hjernen er optaget af hverdagslivet.<br />
”I hvilken grad og på hvilken måte barna fortsetter å være medlemmer av sin familie i eksil, er ikke<br />
dokumentert.” (Engebrigtsen, 2002). Hvorvidt de oplever sig ekskluderet af familien, blot ved at være<br />
fraværende, behandler denne rapport ikke.<br />
”Jeg har lidt mere frihed end ham, der er kommet med sin familie.” (Mehdi). Jeg tror, at den unge mand siger<br />
noget centralt, der er gældende for de øvrige. Ikke at de ikke ønsker, at deres forældre skal være<br />
fraværende, men da det nu er tilfældet, ser de også, hvilke muligheder der åbner sig for dem. De fortsætter<br />
livet – simpelthen. De har migrantvenner, der er i loyalitetskonflikt i forhold til deres forældre. En konflikt de i<br />
høj grad slipper for. Det ved de godt.<br />
På den ene side bærer de på ensomheden grundet forældrenes fravær, på den anden side medfører dette<br />
en frihed. Det er en balanceakt i at rumme sine livsvilkår, komme overens med dem og forvalte dem. De er<br />
helt eller delvist ude af familiefeltet og er i høj grad deres egen generation. De skal med de medbragte<br />
kapitaler i habitus videreudvikle sig – delvist i eget billede. ”Vi skal alt selv”, som flere af dem siger. De bliver<br />
bricoleurs – en slags gør-det-selv-folk.<br />
Uledsagede unge flygtninge befinder sig derudover i en situation, hvor de er i en udviklingsfase fra barn til<br />
voksen samtidig med, at de befinder sig i eksil, hvor de ikke har nogen kendte trygge voksne at støtte sig til.<br />
Eide (2000:42) nævner begrebet ”den doble risiko”, som risikofaktorer indvandrerungdommen udsættes for i<br />
større grad end norsk (og dansk) ungdom:<br />
- Sosial nød og dårligere levevilkår<br />
- Mangelfull sosial integrering<br />
- Mindre opplevelse av mestring i skole, arbeidsliv osv.<br />
- Flyktningespecifikke traumer som at den enkelte har vært vitne til eller selv utsatt for vold<br />
- Kulturell marginalisering som kan vanskeliggjøre forholdet mellom omsorgspersoner og barn<br />
Med lidt andre ord kan de risici, som den unge eksilant i sin opvækst i Danmark er udsat for på det<br />
strukturelle plan, på det sociale plan og på det psykosociale plan, udtrykkes således:<br />
- At blive diskrimineret/stigmatiseret<br />
- At forblive tilhørende en minoritet<br />
- At blive ved med at være utilfreds<br />
- At blive fastholdt i rollen som evig fremmed – både af sig selv og af majoriteten. Et spørgsmål om<br />
man bliver inkluderet eller ekskluderet<br />
Afslutningsvis kan til dette føjes, at de unge ofte oplever, at deres landsmænd støder dem fra sig, fordi de<br />
som uledsagede i kraft af deres ”familieløshed” udgør noget farligt, fordi de skaber usikkerhed om den<br />
gængse, ofte patriarkalske familiestruktur. De antages at have en ”pollution behavior.” (Liltorp, 2005).<br />
> Konklusion<br />
I kapitlet er eksilet beskrevet som en dobbelt eksponering, idet flygtningeeksponeringen udgør både det,<br />
flygtningen bærer med sig hjemmefra og det nye, som han møder i værtslandet. De unge bærer dels rundt<br />
på en stadig underliggende følelse af ensomhed og savn af den voksne. Et resultat af eksklusion, antager<br />
jeg. Dels oplever de deres nye tilværelse i Danmark som et liv med muligheder – netop fordi de er alene.<br />
Halvdelen af de unge har ingen kontakt med deres forældre af den ene eller anden grund. Hvad den øvrige<br />
halvdel angår vedligeholdes kontakten, men forældrenes position som konsulenter/alliancepartnere trænges<br />
Hvordan går det dem? 41
i baggrunden til fordel for vejledere/støtter i den danske hverdag. Livet uden forældre giver denne gruppe<br />
unge anderledes positive muligheder for udvikling og integration end andre unge flygtninge/indvandrere med<br />
forældre.<br />
En kontakt med familiemedlemmer baseret på afstand over længere tid indebærer, at andre mennesker, der<br />
optræder i ens hverdagsliv, bliver de betroede, rådgivere m.m.<br />
Denne livssituation gør dem både erfarne, tidligt modne og sårbare. Denne form for (u)afhængighedsforhold,<br />
som disse unge skal leve med/op til, er set med danske øjne usædvanlig, set med globale øjne måske knap<br />
så usædvanlig. De har oplevet så meget mere end de fleste af deres (danske) medborgere. Det skulle man<br />
tro kunne være brugbart i vores samfund.<br />
At blive aktør på nye felter med delvise nye kapitaler kræver under alle omstændigheder individuel habituel<br />
omstillingsformåen.<br />
Nogle har en større formåen til dette end andre. Nogle egner sig måske slet ikke til at være i eksil – at være<br />
hjemmefra. De oplever ikke nogle af de positive motivationsfaktorer, der gør, at mange undlader at rejse<br />
tilbage.<br />
”Et viktigt element i den dobbelteksponerende eksilproces er imidlertid, at man blir anerkendt af andre.”<br />
(Åberg-Eik, 1998:41). Man inkluderes derved i et samspil og forlader måske lidt efter lidt eksiltilværelsen.<br />
”Man bliver integreret, samtidig glemmer man hvor man kommer fra. Man finder et nyt levesystem.” (Aman).<br />
Hvordan går det dem? 42
9 KULTUREL FRISÆTTELSE I KULTURMØ<strong>DET</strong><br />
”Herfra min verden går” husker jeg som en titel på en film om hjemstavn, i mine ører en titel med en klang af<br />
melankoli. Her har jeg mine rødder, kunne fortsættelsen lyde. Et udsagn, der stikker lige så dybt som den<br />
første ytring. Ytringer der placerer én på et ganske bestemt sted, et bestemt stykke jord på det nærmeste.<br />
Man kan næsten spore freden ved at finde/have fundet hjem. Som tredie ytring kunne tilføjes, herfra min<br />
horisont går. Hjemstavnsrelaterede udsagn, der vel har et lag af patina og klang af noget altmodisch. Man<br />
havde et barndomshjem og en barndomsegn, et ophavssted. Fraflytning var lidt utopisk engang, selv om<br />
enkelte bevægede sig fra Jylland til København. Vi skal ikke så mange årtier tilbage, før vores adfærd målt i<br />
bevægelighed ikke havde nogen stor radius. I et lille land. Holdninger og fordomme om hinanden i relation til<br />
hjemstavnen har været udtalte.<br />
En intens udvikling af teknologi over ikke lang tid, hvor den enkelte generation har oplevet store forandringer,<br />
har imidlertid medført muligheder for kontakt med resten af verden i rekordfart på de kommunikative og<br />
trafikale felter. Vi er med eller uden vilje, med eller uden lyst, med eller uden indflydelse blevet deltagere i en<br />
globaliseringens tid. Det gælder os alle.<br />
De sidste årtiers migration til Danmark kan vi eksempelvis anskue som det sidste nye led i den påvirkning<br />
udefra, som Danmark til stadighed har været udsat for.<br />
”Der er tale om en deterritorialisering, som ikke kun omhandler den fysiske bevægelse af specielle grupper<br />
af mennesker, men også ”tings” og kulturelle produkters ”forflyttelse”, dvs. det som litteraten Said har kaldt<br />
for en generaliseret tilstand af hjemløshed.” (Liltorp, 2005).<br />
Flygtninge og andre migranter er et fysisk udtryk for denne situation, idet de rent faktisk forlader deres<br />
hjem(land). Migrationsstrømmen udgør imidlertid blot en brøkdel af jordens befolkning – ca. 3 %. De fleste<br />
bliver altså hjemme. Flygtningene fylder imidlertid meget, fordi de eksponeres i medierne og tiltrækker sig<br />
stor politisk og humanitær opmærksomhed.<br />
I mødet med fremmede påvirkes vi positivt eller negativt. Engebrigtsen (2003) refererer i sin bog til Liisa<br />
Malkki, der er optaget af spørgsmålet ”hvordan migration forstyrrer virkelighedsforståelsen og identitetskonstruktionen<br />
i moderne nationalstater.” (Ibid. 18). Den tidligere nævnte forbindelse mellem individ og<br />
hjemstavn genkendes i Malkkis analyse af nationalstaten som en konstruktion, der hviler på den implicitte<br />
forståelse af tilhørsforholdet mellem person og territorium. I denne forståelse anses migranter som unaturlige<br />
og truende kategorier. Migranterne kommer uforvarende til at sætte spørgsmålstegn ved vores ”naturlige”<br />
rodfæstethed. Flygtninge bliver farlige ”fordi de truer med at gøre nationens grænser uklare; de<br />
repræsenterer med deres ”uprootness” umiddelbart et angreb på legitimiteten af det nationale tilhørsforhold.”<br />
(Liltorp, 2005).<br />
Det synes derfor vigtigt for en majoritetsbefolkning at træde i karakter – at være dansk, at fastholde at<br />
kulturen er dansk.<br />
Hvordan forholder de unge uledsagede sig til, at også de – som de fremmede – påduttes en etnisk identitet,<br />
de måske ikke har tænkt over tidligere?<br />
> En kultur, to kulturer, flerkulturel<br />
Den unge albaner:<br />
”Jeg oplever altså, jeg ved det i hvert fald altid, det er lige meget hvor jeg er henne, jeg ved jeg er albaner,<br />
ikke? Og det er mig der er (informantens navn). Jeg skal ikke skifte til andet navn.”<br />
”Altså lige nu er jeg i hvert fald en albaner, der bor i Danmark.”<br />
På spørgsmålet om han forestiller sig, at han nogensinde skal flytte tilbage, svarer han: ”Så skal jeg bare gå<br />
dernede hele mit liv, det har jeg ikke lyst til.”<br />
Da jeg spørger til, om det er fordel at have kendskab til to kulturer, svarer han med en lang pause, hvor han<br />
mentalt forsvinder for en kort stund. Han beder om, at jeg gentager spørgsmålet. Det gør jeg to gange.<br />
Tredie gang spørger jeg, om det er en rigdom at kende to kulturer. Han svarer:<br />
Hvordan går det dem? 43
”Altså, det er en rigdom at kende to kulturer (pause). Det ved jeg ikke.” Jeg bider mig fast og efter fjerde<br />
gang, hvor jeg har uddybet spørgsmålet, siger han: ”Altså fordelen ved det, det må være, at jeg har oplevet<br />
at være meget fattig.”<br />
Han fortæller videre, at han midt i en samtale, hvor der eksempelvis tales om biler, computere, arbejde<br />
pludselig tænker: ”Hovsa, tænker man så nogle gange, hvad sker der egentlig med mig? Hvor kom jeg fra,<br />
hvor er jeg nu, ikke ... ? Så ved jeg i hvert fald, hvad det er at være fattig og ikke have mange muligheder for<br />
at komme videre i livet. Ikke som i den danske kultur, hvor man har mange muligheder for at komme videre i<br />
livet. Der havde jeg aldrig nogen sinde haft noget legetøj. Man tog nogle grene og lavede et eller andet.”<br />
J: Gør det, at du værdsætter tingene anderledes? Bliver du gladere for noget, fordi du ved at ...<br />
I: Det gør jeg hver gang jeg lærer et nyt ord, så bliver jeg glad.<br />
En af de unge somaliske kvinder:<br />
J: Hvad har været den største forandring for dig ved at komme fra Somalia og her til Danmark?<br />
I: For mig har det været meget svært, for der var også nogen perioder ... Her er Danmark og her er Somalia,<br />
og jeg følte mig altid midt i mellem. Hver gang jeg prøvede at komme herop, (hun beskriver malende med<br />
armene) så faldt jeg ned, og hver gang jeg kom herop, så faldt jeg ned. Og det havde jeg i mange mange år.<br />
Jeg kunne slet ikke finde ud af hvor jeg hørte til …<br />
J: Hvor har du så hjemme i dag?<br />
I: I dag?<br />
J: Ja, nu hvor du har fundet balancen.<br />
I: Ja, i dag har jeg hjemme begge steder.<br />
J: Hvad er din selvopfattelse?<br />
I: Det er at jeg er både dansk og somalisk. Men jeg falder mere til det danske, det gør jeg ... Sådan er det<br />
bare. Det er her jeg har brugt halvdelen af mit liv.<br />
J: Hvem identificerer du dig med i det danske samfund?<br />
I: Begge veje. Begge steder.<br />
J: Dyrker du det somaliske? Kommer du i den somaliske forening?<br />
I: Det er det. Jeg kommer ikke så meget der. Det er derfor jeg dyrker det danske. Nu skal jeg til virkelig at<br />
arbejde med det somaliske og alt det der. Det er det arbejde, jeg har sat mig selv til at gøre for at jeg kan<br />
finde en ligebar vej igennem. Det er mest danske steder jeg er, for når jeg så er på somaliske steder, føler<br />
jeg mig så mærkelig (høh), fordi jeg ikke forstår dem. Jeg er som en dansker, ok, det er jeg.<br />
Marianne Skytte (2002:41) omtaler, at de samfundsmæssige krav til etniske minoritetsbørn og unges<br />
udvikling af kulturelle og interaktive kompetencer generelt er mere omfattende og komplekse end de er for<br />
majoritetsbørn. De skal både kunne dechifrere kulturelle koder i forhold til majoritetsdominerende og<br />
minoritetskulturelle felter.<br />
Den unge kvinde kommer senere ind på kønsforskelle i en samtale om somaliere.<br />
”Så er jeg også en pige, der boede alene, så på den måde har det gjort tingene rigtig meget sværere for mig,<br />
at være den person, fordi de (somalierne) har meget svært ved at acceptere, at en somalisk pige bor alene.”<br />
Hun har en lillebror, som hun i den første tid i Danmark har skullet tage sig af. Om ham siger hun nu:<br />
”Det er også nemmere for ham, at han er dreng.”<br />
Hun skal ikke tilbage til Somalia. Hun hører til i Danmark.<br />
J: Så du drømmer slet ikke om at du skal tilbage?<br />
I: Neeeej. På besøg, ja (griner).<br />
Den unge kvinde fra Sri Lanka har samme kønsspecifikke oplevelse med hensyn til at bo alene. Ifølge<br />
hendes kultur kan en kvinde ikke bo alene. Hun har derfor ikke brudt med sin kulturs tradition, men bor<br />
sammen med landsmænd, skønt hun hellere ville bo alene. Efterfølgende har hun giftet sig med en<br />
landsmand, der er bosiddende i udlandet. Da de er under 24 år, kan hun ikke få manden til Danmark. Han<br />
kan komme på besøg på turistvisum. Som gift kvinde kan hun imidlertid få sig en lejlighed.<br />
En af de unge afghanere fortæller, at han ikke er afghaner og heller ikke dansker. Det synes han også<br />
gælder de andre afghanere, han kender her i landet. ”Jeg synes at jeg har to kulturer at vælge imellem, så<br />
kan jeg bare lave en god cocktail, som det passer mig. Jeg kan vælge lidt af det danske, jeg kan vælge lidt<br />
af det afghanske ... ”<br />
”Jeg vil rejse tilbage til Afghanistan, det er jeg sikker på, for de har brug for mig.”<br />
(Tidligere har han fortalt, at han først skal have en uddannelse).<br />
Hvordan går det dem? 44
En anden ung somalier.<br />
” ... Jeg har altid tænkt, at det her det er ikke mit land.”<br />
Senere understreger han: ”Jeg har et godt liv her.”<br />
J: Og alligevel er Somalia dit land?<br />
I: Ja.<br />
J: Du føler dig stadig som somalier.<br />
I: Ja det gør jeg hele tiden.<br />
Som sidste eksempel endnu en ung afghaner.<br />
Informanten har efterhånden skaffet sig en hverdag, der minder om en etnisk danskers.<br />
”I starten var det sådan, at jeg ikke kendte dem (danskerne). Jeg var ikke sammen med danskere, og jeg var<br />
hele tiden sammen med dem (afghanerne). Nu har jeg fået arbejde, jeg arbejder 8 timer om dagen på en<br />
arbejdsplads, hvor der er danskere. Når jeg har fri er jeg sammen med min kæreste (dansk), og så når jeg<br />
har tid tager jeg op til fitness-klub og træner. Så det vil sige, før i tiden var jeg 24 timer sammen med dem<br />
(afghanerne), nu kan jeg ikke se dem en gang om ugen, så der er meget større afstand.”<br />
For ham er Afghanistan så meget forbundet med krig, at han på spørgsmålet om, at skulle tilbage, svarer:<br />
I: Hvis der er noget med krig, det gør jeg ALDRIG.<br />
J: Nej.<br />
I: Det gør jeg ALDRIG<br />
Senere uddyber han sit forhold til hjemlandet. Han fortæller, at han ingen slægtninge har tilbage, og at der<br />
stadig er farligt i landet. Magtens mennesker har bare skiftet ansigt og tøj.<br />
Længere henne i interviewet kommer vi ind på forskellen på at bo i Danmark uden familie og med familie.<br />
Om de unge andengenerations indvandrere siger han:<br />
I: Jeg synes at det bliver to opdragelser. Deres forældre (på)tvinger deres egen kultur, når de kommer i skole<br />
så tvinger skolen dem til at komme igang med at integrerer sig i den danske kultur.<br />
J: Og det slipper du for?<br />
I: Jeg har ikke noget familie i Danmark, der er ikke nogen der siger til mig, hvad jeg skal gøre.<br />
J: Er det en frihed?<br />
I: Det er meget, meget godt, det er det bedste.<br />
”Jeg har lidt mere frihed end ham, der er kommet med sin familie” sagde Mehdi i kap. 8. Dermed<br />
introducerer de to unge den kulturelle frisættelse fra familien blandt denne gruppe unge. Den unge afghaner<br />
lægger derudover migrantoverfrakken, han lægger flygtningeoverfrakken og er stærkt på vej til at lægge den,<br />
der identificerer ham som etnisk minoritet.<br />
> Kulturel frisættelse<br />
Dette projekts unge er bragt i en situation af en dobbel kulturel frisættelse – både i forhold til deres familie og<br />
i forhold til deres kultur. I forhold til familien har de allerede i flere år befundet sig langt væk fra familien, ja for<br />
nogens ve<strong>dk</strong>ommende findes den nærmeste familie ikke. Som nævnt i forrige kapitel møder bl.a. unge<br />
uledsagede afghanere desuden uforståenhed hos deres landsmænd over deres ”familieløse” situation,<br />
hvorfor de unge undlader at opsøge deres landsmænd. Endelig er de heller ikke rubricerbare i forhold til den<br />
vestlige idealfamilie.<br />
Kulturelt set fortæller ovenstående citater om deres forskellige ståsteder. For kvinderne træder det kønsspecifikke<br />
frem som endnu en tredie kulturel betingelse i den kulturelle frisættelse. Ordet frisættelse er<br />
måske ikke et helt heldigt anvendt ord i denne forbindelse, men jeg kan ikke finde andet, der er mere<br />
dækkende. De unge er som migranter trådt ud af deres vante socio-kulturelle felter, har gennemspillet rollen<br />
som asylansøger og er med opholdstilladelsen trådt ind i nye socio-kulturelle felter. De befinder sig udover<br />
den biologiske og psykologiske vækstproces fra ung til voksen også i en habituel kulturel forandringsproces<br />
med ovennævnte faktorerer i spil.<br />
Efterhånden som de betræder nye felter og tilegner sig ny kapital, indlejres erfaringerne, oplevelserne og<br />
den ny viden og udvikler dermed habitus, der måske for unge mennesker er langt mindre træg, end Bourdieu<br />
forestillede sig.<br />
Hvordan går det dem? 45
Umiddelbart er der ikke andre sammenlignelige grupper i vores samfund. De kommer i deres forandring<br />
både til at være deres egen generation, og også (som fremmede) til at stå ret alene. Kan man tale om et<br />
samfunds habitus, kan man sige, at det danske samfunds habitus har været træg i erkendelsen af de unge<br />
menneskers tilstedeværelse i Danmark siden 80’erne, og i en udvikling af tilbud afpasset deres behov. De<br />
passer ikke ind nogen steder.<br />
> Kulturbegrebet<br />
Kulturbegrebet har parallelt med de sidste årtiers øgede immigration til Danmark af indvandrere og flygtninge<br />
undergået en udbredelse i hverdagssproget og med samme uklare brug og definition som integrationsbegrebet.<br />
Kulturbegrebet er ofte blevet brugt som forklaringsmodel – også i det danske behandlingssystem – til at<br />
forklare de problemer og konflikter, som opstår i mødet mellem flygtningen og de offentlige systemer. I den<br />
henseende er det også at sammenligne med begrebet social arv. Udelukkende at læne sig op ad en<br />
kulturalistisk forklaringsmodel leder samtidig opmærksomheden hen på, at der eksempelvis i flygtningens<br />
oprindelsesland rummes en karakteristik af den enkelte flygtning. At alle fra samme land rummer samme<br />
kultur.<br />
Den vestindisk-engelske kulturforsker Stuart Hall afviser imidlertid ”absolutismer og essensialismer, og han<br />
understreger altid, at kultur, identitet og rødder er relationelle konstruktioner, som derfor er bevægelige og<br />
processuelle.” (Mørck, 1998:78).<br />
Hvis den enkelte unge flygtnings ageren derfor udelukkende forstås ud fra en kulturel fortolkningsramme<br />
overses andre forståelsesmuligheder af social, økonomisk og strukturel karakter, som er livsbetingelser både<br />
i modtagerlandet og hjemlandet. De unge kan således risikere at blive tildelt en identitet alene på baggrund<br />
af iaggtagerens idéer om hjemlandets kulturelle påvirkning.<br />
Tidligere er desuden omtalt, at de unge flygtninge betragtes som de fremmede, og at de som børnemigranter<br />
yderligere risikerer at blive patologiseret.<br />
Dette kan aflede opmærksomheden fra deres ressourcer, både de medbragte og de her i landet udviklede,<br />
og dermed blive en uønsket barriere.<br />
Filosoffen Sandra Hardinh benytter sig af begrebet ”outsiders within”, der dækker over, at marginaliserede<br />
mennesker har særlige potentielle kulturelle kompetencer, idet de har adgang til flere rum. Denne position<br />
gør, at deres indsigter bedre kan rumme verdens kompleksiteter.<br />
> Norm og sameksistens<br />
Christian Horst omtaler begrebet norm. Normer eksisterer i ethvert samfund, mange af dem er usagte, men<br />
gældende. De repræsenterer en del af den symbolske kapital. Normer er inklusive, men også derved<br />
eksklusive. ”En norm bliver (nemlig) kun synlig, når man kan skelne mellem begivenheder eller forhold, der<br />
bryder med normen.” (Horst, 2003:16). Normer fastholder en given magt- og interessefordeling og markerer<br />
samtidig, hvem der hører til. I mødet med andre kulturer fastholdes normen om, at nogle er inde, andre er<br />
ude. Horst nævner følgende begreber til eksemplificering (Ibid. 18): gæstearbejder, fremmedarbejder,<br />
indvandrer, nydansker. Bemærk at udviklingen af nydannelsen af disse ord foregår over tid.<br />
Disse begrebsliggørelser har det til fælles, at de påpeger det fremmede, og ikke giver mulighed for at<br />
identificere individet positivt med egen kultur. Dette gælder ikke kun indvandrerbegrebet, men også<br />
begrebet flygtninge, eksemplificeret ved ”bekvemmelighedflygtninge”, der stigmatiserende anfægter både<br />
motiver og årsager.<br />
I begyndelsen af 1990’erne afløstes indvandrerbegrebet af betegnelsen ”etniske minoriteter”, der også kan<br />
inkludere ”etnisk dansk identitet”. Derved kan man tale om etnisk dansk som det kulturelt danske på lige fod<br />
med de etniske minoriteters kulturbaggrunde. I udtrykkene ligger ”accepten af det flerkulturelle som en<br />
rimelig virkelighedsfortolkning, hvor begreberne etniske minoriteter og etnisk majoritet giver mulighed for<br />
komplekse og nuancerede forståelser af såvel det socialt negative som det socialt positive, af det dynamiske<br />
og det mere statiske.” (Horst, 2003:22).<br />
Horst opridser dernæst to sæt af fordringer til hhv. den etniske majoritet og de etniske minoriteter i<br />
samfundet. Forkortet følger de her:<br />
Hvordan går det dem? 46
1. Majoriteten må inkorperere de etniske minoriteter i et ”nyt” flerkulturelt nationalt fællesskab i<br />
konstruktionen af et nyt ”vi”, der sætter fokus på ligestilling af minoriteter og majoritet<br />
2. Minoriteterne må genfortælle/genskrive deres etniske fortællinger inden for rammerne af en demokratisk<br />
velfærdsstat. De må tage afsked med de dele, der ikke er forenelige med udviklingen af<br />
demokratiske principper<br />
Med disse fordringer tilføjes yderligere en anskuelsesvinkel på integrationsbegrebet. Den flerkulturelle.<br />
> Konklusion<br />
Kapitlet sætter fokus på kulturbegrebet, som på et tidspunkt blev patentforklaringen på problemer, som<br />
majoritetsbefolkning ukritisk bragte i anvendelse overfor udenlandske medborgere. Dermed mente alle at<br />
forstå, hvad sagen drejede sig om, og hvad årsagen til eventuelle problemer var. Den lå i den fremmedes<br />
kultur. En anden måde en nations befolkning kan markere grænser er at ”nationalisere” det, som den finder<br />
dansk. Derved opstår en firkantet opfattelse af, hvad der er din kultur og min kultur.<br />
Den unge kommer til landet og oplever for alvor at have medbragt sin kultur – han bliver etnisk. Samtidig<br />
med at han bliver sig denne etnicitet bevidst – desværre ofte negativt spejlet – kan man sige, at de unge<br />
bliver dobbelt kulturelt frisat – både i forhold til deres nærmeste familie og i forhold til deres kultur. Dette<br />
falder sammen med, at de i en biologisk udviklingsproces skal lære en ny kultur at kende. Det er imidlertid<br />
min opfattelse, at de unge er reflekterende i deres møde med det danske samfund.<br />
De unge er ikke umiddelbart at sammenligne med andre grupper i det danske samfund, hvilket formodentlig<br />
er en del af forklaringen på oplevelsen af ensomhed. De er sig selv med en stor erfaring om det flerkulturelle<br />
og med en stor kulturel åbenhed for mødet med det nye. Dette er mulighedsskabende i integrationsforløbet.<br />
Som jeg ser de unge, vil de gerne indgå i en sameksistens med alle os andre. De lever ikke mellem to<br />
kulturer, men med elementer af flere. Et af deres stærkeste kort på det danske samfundsfelt i integrationsprocessen<br />
er den kulturelle åbenhed, hvormed de tolker deres kulturelle frisættelse.<br />
Hvordan går det dem? 47
10 HVEM IDENTIFICERER DE UNGE ULEDSAGEDE SIG MED?<br />
Spørgeskemaets spørgsmål 12g danner indledning til dette kapitel om identitet.<br />
> Er der nogen i din omgangskreds, der kender din forhistorie? (12g)<br />
Da alle de unge opholder sig i Danmark uden forældre, som er de mennesker, de er vokset op hos, med<br />
hvem de har deres historie, synes jeg, det er vigtigt at afdække, hvorvidt de har nogen i Danmark, der<br />
kender deres historie. 14 af de unge har søskende her i landet, som de afhængig af bl.a. alder vil kunne tale<br />
om forældre og hjemland med, hvis de ønsker det.<br />
Informanter, der svarer ”flere”: Filip, Almir, Marcel, Hussein, Peter, Tomas, Jeya, Amir, Abdi, Mehmet, Joe,<br />
Samir og Mehdi. I svarene indgår: landsmænd, familiemedlemmer, venner, plejefamilier, netværk, en enkelt<br />
svarer ”alle”.<br />
Informanter, der svarer ”få”: Adnen (vides ikke hvem), Aman (papmor), Farid (kontaktperson (bor sammen<br />
med bror)), Alex (landsmænd, (har en søster i landet)), Jejandran (familie), Barathy (familie), Nader<br />
(papfamilie, kæreste), Shukri (familie), Marian (bror), Christine (bror og kommunen), Esan (familie og venner)<br />
og Pei Lei (venner).<br />
Informanter, der svarer ”ingen”: Mahmoud (kun støtteperson), Kamal (kun sagsbehandler), Karim (ønsker<br />
ikke at tale om sin forhistorie), Ahmad (kun psykolog, ønsker ikke at fortælle flere om sin historie) og Hassan<br />
(ikke oplyst).<br />
Projektets unge er ikke alene her i Danmark med deres forhistorie.<br />
> Hvordan ser de unge sig selv?<br />
Selvforståelsen har rod i vores forhistorie. Hvilken selvforståelse udvikles hos de unge efterhånden som<br />
tiden går i Danmark? Hvordan forstår de unge sig selv under de betingelser, der bydes dem i det store felt –<br />
det danske samfund? Hvilke kapitaler oplever de tilegnes og udvikles? Hvorvidt indoptages de nye erfaringer<br />
i habitus? Hvordan oplever de forandringerne, der er sket med dem siden tiden i hjemlandet?<br />
Først nogle udtalelser, som vedrører identitetsbegrebet.<br />
> Om identiteten med andre udlændinge udtrykker de:<br />
”Det har været meget svært at tænde for fjernsynet og høre de her grimme ting ... Så vi har slukket for at<br />
holde det ud.” (Marian)<br />
”De snakker faktisk ret meget om udlændinge. Om udlændinge og indvandrere. Jeg er ligeglad, stort set. Jeg<br />
har ikke oplevet det selv. Jeg kan læse i aviser og se i fjernsynet. At de snakker om mig.” (Marcel).<br />
”Det er svært at være her, men psykisk påvirker det med medierne.” (Christine)<br />
”Jeg havde problemer, hvor jeg boede. Så kommer jeg her, og så vil jeg ikke have de samme problemer ...<br />
Jeg kommer bare for at få et godt liv.” (Mehdi)<br />
Den megen gentagende negative omtale reagerer de på med sårethed, skuffelse, vrede og irritation. For at<br />
holde det ud forsøger de i stedet at lukke af for det eller tage afstand fra andre udlændingegrupper.<br />
”Den eneste ting, der irriterer os, er når de generaliserer, når politikerne generaliserer, så er det ikke sjovt for<br />
os.” (Nader)<br />
”Der er nogen som ikke opfører sig ordentlig og det er ikke mig, der skal være venner med dem.” (Samir).<br />
I forhold til at være flygtning er der en enkelt af de unge, der ikke opfatter sig som flygtning.<br />
”Jeg har aldrig tænkt mig selv som flygtning. Jeg har altid tænkt, at det her det er ikke mit land.” (Hussein)<br />
Enkelte, især dem som har været her i længere tid, tænker ikke mere på sig selv som flygtninge. Det gælder<br />
informanterne Abdi og Shukri. De bliver først flygtninge, når nogen gør dem opmærksom på det. Men også<br />
Nader, der kun har boet her i tre år, fjerner sig fra betegnelsen. På spøgsmålet om han opfatter sig som<br />
Hvordan går det dem? 48
flygtning, svarer han: ”Næ, næ, nej ikke når jeg er sammen med danskere, ikke når jeg er på min arbejdsplads.”<br />
Om at være flygtning siger Hassan: ”Selvfølgelig, indtil jeg rejser tilbage til mit land. Selvfølgelig lige nu er jeg<br />
flygtning.” Han vil tilsyneladende opfatte sig som flygtning, så længe han lever uden for sit hjemland.<br />
> Om forandringen fra de forlod hjemlandet og til nu<br />
”Jeg er ikke den samme person, hverken mig eller de andre afghanere, der har boet her i længere tid, eller<br />
de unge der har oplevet dansk ungdom. Vi er ikke de samme, vi er hverken afghanere eller danskere.”<br />
”Jeg var gået ud af skolen. Den gang tænkte jeg ikke, at skolen var noget for mig, at man kunne blive klog af<br />
at gå i skole.” (Samir)<br />
”Jeg ville slet ikke kunne finde ud af det i Somalia. Fordi det er her i Danmark at jeg er vokset op. Det er her<br />
jeg har knyttet forbindelser.”<br />
”Jeg har forandret mig meget. Jeg har lært, hvordan det er at bo alene. Uden forældre. I starten var det<br />
svært psykisk.” (Marcel)<br />
”Den største forandring har været, at jeg har boet i et religiøst land, hvor de hele tiden tænker på religion ...<br />
Når man går her, så tænker man ikke på religion, så tænker man bare, hvordan man skal være ærlig mod<br />
hinanden. Og at man skal læse videre, man skal vide noget ... ” (Nader)<br />
> Nogle af de unge har brugt livets ”chok” som afsæt for videre udvikling<br />
”Jeg kan godt klare det. Det er rart at tænke, at det der før i tiden har været rigtig svært, at nu kan jeg klare<br />
det hele selv. Det er meget rart, det er dejligt ... Det viser, at jeg har været tålmodig, og jeg har kæmpet i<br />
mod alt det der, som har været der før.” (Nader)<br />
Hassan var bange for at flytte ud for at bo for sig selv. ”Så da jeg blev alene, det er der jeg får problemer.”<br />
Han får store problemer og synes stadig, at det er rigtig svært at bo alene, men forsøger at skelne mellem<br />
hvad der er godt og ikke godt.<br />
”Jeg sidder ikke mere og synes at det er synd for mig. Prøver at glemme” (Marcel)<br />
Marian blev efter nogle år i Danmark overvældet af voldsomme følelser efter i flere år at have lagt låg på<br />
dem. ”Jeg tror, at det er al den der smerte ... Jeg skulle klare det hele selv. Følelsesmæssigt, psykisk ... alt<br />
det skulle jeg selv finde ud af. Det har gjort mig til den person, jeg er nu. Men det har været virkelig hårdt<br />
arbejde.”<br />
Samir havde en traumatiserende præasylfase. Han siger her flere år efter. ”Jeg har lært, så vidt jeg kan se<br />
mig selv, at jeg er en stærk person, fordi jeg har været igennem mange ting, og jeg har lært, at hvis man har<br />
vilje og lyst, så skal man nok klare den, hvor som helst.”<br />
> De unge og de andre udlændinge<br />
På baggrund af dybdeinterviewene træder en identitet frem af unge mennesker, der har haft/har meget at<br />
slås med og som har brugt erfaringerne fra disse oplevelser til videre afsæt i livet.<br />
De unge identificerer sig tydeligvis med andre udlændinge. Det sker på positiv vis sammen med de af deres<br />
venner og bekendte, der er deres landsmænd eller sprogfæller. Derudover tvinges de af omgivelserne til at<br />
identificere sig med andre udlændige. Mange af de danskere, de møder i feltet – det danske samfund –<br />
sørger for at sætte dem i relief som de fremmede. Og har de for en stund ikke selv husket på dette, så sker<br />
det ofte, når de læser avisen, ser fjensyn eller hører radio.<br />
De unge identificerer sig ikke og vil ikke identificeres med de udlændinge, der opfører sig dårligt og/eller er<br />
kriminelle. De tager skarpt afstand fra dem og vil ikke sættes i bås med dem, samtidig med at de er klar over,<br />
at skygger af denne negative opførsel også hænger ved dem. I den forbindelse er de voldsomt trætte af de<br />
generaliseringer, de skal lægge øre til via medierne, om udlægningen af flygtninge og indvandrere som<br />
kriminelle og uvelkomne medborgere.<br />
Udstillingen af dem som gruppe, hvor de placeres i ”dem-rollen”, oftest ensidigt negativt, er for dem en<br />
negativ spejling, hvor de ikke kan genkende sig selv, men hvor de tvinges til at se sig selv placeret. At<br />
opleve sig negativt spejlet kan medføre en svækket selvværdsfølelse.<br />
Hvordan går det dem? 49
At de unge tager afstand fra uheldige udlændinge kan tolkes som, at de identificerer sig som anstændige<br />
respektable mennesker, der forventer at blive behandlet med respekt. De ønsker at være i overensstemmelse<br />
med deres nye samfunds regler og orden.<br />
Om den negative generalisering kan man sige, at det er alle minoriteters lod, men det er svært at kapere, når<br />
man står i den situation, at man skal integrere sig.<br />
Som forsvar bruger de som sagt at tage afstand, at lukke af eller at vælge venner med omhu.<br />
> Habitus i forandring<br />
De unge har gennemløbet en forandring fra de forlod deres hjemland og til nu. En forandring, der er<br />
forårsaget af, at de er/har været teenagers, som under alle omstændigheder udvikler sig, men også af at de<br />
er flyttet langt væk. De er klar over, at havde de været derhjemme, ville deres liv have set meget anderledes<br />
ud.<br />
På spørgsmålet om hvilket liv, de ville have haft, hvis de havde boet i hjemlandet, svarer de:<br />
”Jeg tror ikke at jeg havde noget liv. Det tror jeg ikke. Det er jo helt smadret.” (Marcel)<br />
”Det ved jeg ikke. Det kan godt være jeg havde været i fængsel, det kan være jeg var blevet dræbt. Det kan<br />
man ikke vide.” (Nader)<br />
”Hvis jeg f.eks. var i Afrika i min alder, så kunne jeg sove på gaderne.”<br />
”Jamen en masse arbejde med traktor, jord og biler ... Som 11-12 årig kørte jeg bil og traktor i transport for at<br />
tjene nogle penge ... Jeg var gået ud af skolen dengang, jeg gad simpelthen ikke, jeg hadede skolen ... Nu<br />
er jeg glad for skolen. Det var jeg ikke dernede.” (Samir)<br />
”Hvis jeg var blevet i Somalia, var jeg hoppet rundt på krykker.”<br />
”Jeg ville slet ikke kunne finde ud af det i mit hjemland.” (Marian)<br />
Det er bemærkelsesværdigt, at deres tanker om et forestillet liv i hjemlandet er så pessimistiske. Måske er<br />
det udtryk for en nødvendig og realistisk vurdering. Samtidig taler de om en stor forandring i deres liv til<br />
noget, de alt andet lige føler sig bedre tilpas med.<br />
Egentlig er det ganske store forandringer, der sker i habitus, der skal gøres parat til nye improviserede<br />
reaktioner i nutiden. Én har stort set aflagt sig sine religiøse vaner, én har lært at bo alene, én oplever ikke<br />
mere at være afghaner, én er kommet til at holde af uddannelse, én vil ikke kunne genkende sig selv i<br />
somaliske omgivelser, og sådanne store forandringer kan gengives for dem alle. Dette er blot enkelte<br />
eksempler på den kapitaludvidelse og habitusforandring, de undergår.<br />
Det er mit indtryk, at de unge oplever sig selv som en god ven. I kap. 18 omtales venskaber nærmere. Her<br />
skal det gode venskab dog nævnes, fordi jeg oplever, at bedstevenskabets relationære tryghed og nærhed,<br />
ja kærlighed, er en vigtig del af identiteten. Bedstevennen går i flere tilfælde ind og erstatter den tætte familie.<br />
Og selv er de jo bedstevenner.<br />
Overhovedet at opleve sig som et accepteret menneske er naturligvis af stor betydning. At kunne identificere<br />
sig som et menneske, der betyder noget for en anden er en dejlig selvværdsfølelse. Endog hvis det<br />
også er én man af og til kan være utilfreds med. Som Samir siger det: ”Man kan blive uenige om ting ikke.<br />
Der er også nogle gange jeg kan blive sur på nogle, men det gør man jo. Det gør alle mennesker, bliver sur<br />
på nogle.” Ja, tænk at have den mulighed.<br />
Aman, Karim, Abdi, Alex, Nader, Samir taler med en vis stolthed og glæde om deres danske forbindelser.<br />
Det bliver min påstand, at det positive bekendtskab med voksne danskere er af stor betydning for oplevelsen<br />
af øget selvværd.<br />
Jeg ved ikke, om man kan udtrykke det således, at bedstevennen (fra asylcenteret) og den etniske familie<br />
her i Danmark har stor betydning for det historisk genkendelige selvværd, hvorimod kontakten med den<br />
voksne dansker er en ny social kapitalgevinst og i bedste fald derfor en støtte til videre udvikling af sociale,<br />
kulturelle, sproglige og symbolske kapitaler. Det historisk genkendelige selvværd skal ikke forstås som en<br />
stationær størrelse, den udvikles jo også i disse nye omgivelser.<br />
Hvordan går det dem? 50
Konklusion<br />
Identitet er noget der opstår, fikseres, forandres og forhandles i sociale praksisser, og er dermed relationelt<br />
og situationelt betinget. (Liltorp, 2005).<br />
De unge har nogle – få eller flere – her i Danmark som kender deres forhistorie, og nogle har yderligere<br />
søskende eller anden familie, de er vokset op sammen med eller i nærheden af.<br />
De unge er til dels fanget i en identifikation af at være udlænding, ofte med negativ valør, hvilket de er trætte<br />
af. I deres sårethed og frustration lukker de enten af for eller tager afstand fra andre udlændingegrupper. De<br />
vælger venner med omtanke. Flere glemmer indimellem, at de er flygtninge, men bliver især mindet om det<br />
af medierne og da for det meste negativt spejlet. Dette mindsker selvværdet og er en barriere for integration,<br />
fordi reaktionen kan være lukkethed og afmagt udadtil.<br />
De unge opfatter sig selv som anstændige og respektable mennesker, der forventer at blive behandlet med<br />
respekt. De gode muligheder, der peges på i dette kapitel, er forholdet til bedstevennen og den accept, de i<br />
øvrigt får eksempelvis fra den etniske familie eller fra danskere.<br />
Når mange af dem sammenligner livet i Danmark med et formodet liv i hjemlandet, er forskellen stor og<br />
falder positivt ud til deres ny lands fordel, hvilket er en styrke i integrationen.<br />
Respekt skal blive genstand for afsluttende bemærkninger i dette kapitel. Næsten alle de unge har undervejs<br />
talt om respekt. At møde andre med respekt og selv blive respekteret. Tit er ordet dukket op i forbindelse<br />
med eksempler på dårlig og/eller diskriminerende omtale af ”dem”. At blive respekteret er nummer 3 på de<br />
unges top 5 drømmeliste (kap. 22). De unge kommer fra lande, hvor moralsynet bygger på loyalitet, på<br />
personlige forpligtelser, i modsætning til de moralske principper i Danmark, som er regelbundne, som bygger<br />
på retfærdighed (Hylland Eriksen, 2001:275). De unge savner en større respekt for ældre, for læreren, men<br />
også respekten for at tale pænt til hinanden og klæde sig ordentlig. Som helhed så de gerne en større<br />
respekt udviklet i samfundet.<br />
Derudover taler de om respekten for den enkelte som menneske.<br />
Adnen ytrer: ”Jeg opfører mig som et menneske – ikke bare fordi jeg bor i Danmark”. Denne kommentar<br />
dækker måske over flere informanters oplevelse.<br />
Jeg mener, at de unge taler om værdighed. Man krænkes på sin værdighed, hvis man ikke vises respekt.<br />
Jeg oplever, at de føler deres værdighed krænket ved andres respektløse opførsel ovorfor dem, blot fordi de<br />
tilhører ”de fremmede.”<br />
Det, der peger fremad i dette kapitel, er de unges oplevelse af sig selv som ordentlige borgere, der<br />
reflekterer meget over deres livssituation. De har som unge mennesker erfaringer fra flere svære oplevelser<br />
af eksistentiel karakter, som de evner at inkorporere og agere med under deres nye betingelser. De opleves<br />
som at være i stadig udvikling. Det er ret beset ganske ressourcefyldt.<br />
Hvordan går det dem? 51
11 DE UNGES INTEGRATIONSSTRATEGIER<br />
Med forrige kapitels afsluttende sætning bevæger vi os over i at tale om integrationsstrategier. Svarene på<br />
spørgeskemaets spørgsmål 12f skal indlede kapitlet om de unges strategier.<br />
”Forstår du, hvordan du skal begå dig i Danmark?” (12f)<br />
26 informanter svarer ”ja” på spørgsmålet.<br />
4 informanter svarer ”nogenlunde.”<br />
Farid svarer: ”Ikke helt. Det er svært at orientere sig i uddannelsessystemet”.<br />
Jejandran svarer genert: ”Nej, ikke helt.”<br />
Christine er i en periode af sit liv, hvor hun synes, at meget er svært.<br />
Mehdi har svært ved at gøre sine ønsker gældende over det offentlige.<br />
Flere af de unge forstod ikke vendingen at begå sig, så jeg måtte forklare den. Jeg må samtidig indrømme,<br />
at det er et svært spørgsmål, for hvem af os vil indrømme, at vi ikke begår os? Jeg skal derfor ikke udelukke,<br />
at der er nogle af de unge, der ikke har villet tabe ansigt over for mig ved at svare negativt. Når den del af<br />
spørgsmålet er omtalt, er tilbage at notere, at så mange svarer ja (26). De fleste af svarene blev givet efter<br />
en kortvarende reflektion. Jeg tolker derfor svarene som udtryk for den umiddelbare oplevelse af at kunne<br />
begå sig her i Danmark. Alle de unge har erobret nogle felter, hvor de kan fungere og fungerer. De har<br />
udvidet deres kapitalformåen, og har stort set alle etableret sig i noget, de er i gang med, har nogle venner<br />
og nogle planer. Vi har alle behov for at føle os ”hjemme”, hvilket svarene måske kan tolkes som udtryk for.<br />
Positionen er således – gruppemæssig set – optimistisk for afsæt ud i videre udvikling, som er ungdommens<br />
kendetegn.<br />
Jeg har indledt dette kapitel om de unges strategier med de unges eget udtryk for, at de synes, at de kan<br />
begå sig i Danmark. De positive svar – alt andet lige – tager jeg som udtryk for, at de synes, at deres<br />
strategier lykkes. En måde at belyse de unges integrationsstrategier er at se på deres handlinger i forhold til<br />
projektets integrationsparametre.<br />
De mange ytringer om vigtigheden af at lære dansk – som døråbner til det danske samfund – og de unges<br />
kritik af, at den tilbudte danskundervisning ikke er effektiv og koncentreret nok, vidner om deres opmærksomhed<br />
på vigtigheden af den sproglige kapital. De vil gerne lære at tale dansk, så det ikke skal være en<br />
hindring for integration. Kap. 15 handler mere uddybende om danskundervisningen.<br />
Her er danskfærdighederne omtalt som en bevidst strategi hos de unge. Det er min opfattelse, at mange af<br />
dem ved, at deres danskkundskaber kan og skal forbedres, hvis de skal kunne gennemføre en ungdomsuddannelse.<br />
Hvad jeg ikke har undersøgt, er, i hvor høj grad der findes brugbare dansktilbud til dem, også<br />
selv om de aktuelt ikke befinder sig i et skole/uddannelsestilbud. Kender de i så fald til disse tilbud, eller har<br />
de nogen til at vejlede sig videre, også selv om de ikke har gået til dansundervisning i et stykke tid?<br />
Eksisterer der her en strukturel barriere for deres integration i form af manglende tilbud eller kendskab til<br />
dem? Og er den forbundet med økonomi?<br />
Mange af de unge har som integrationsstrategi at uddanne sig. To er nået i mål med en kortvarig<br />
uddannelse, så må tiden vise, hvor mange flere, der får en uddannelse. Men lysten fejler som helhed ikke<br />
noget. Nogle klarer imidlertid ikke kravene og må revurdere deres muligheder. I erkendelse af manglende<br />
eksempelvis danskkundskaber vælger nogle bevidst uddannelse fra. De finder arbejde i stedet, mens andre<br />
unge arbejder af andre grunde.<br />
At klare sig selv er en åbenlys strategi for de unge. Det er det samme som at være uafhængig af det<br />
offentlige. Der kan skelnes mellem to planer – et psykisk og et økonomisk. De vil helst både selv tjene deres<br />
egne penge og være uden unødvendig kontakt med den kommunale sagsbehandler. Den økonomiske<br />
uafhængighed opnås enten ved at være i arbejde eller ved at være i skole- og uddannelsessystemet. Den<br />
kommunale sagsbehandler er dog en fuldt legal henvendelsesmulighed, når der er problemer. Man kan ikke<br />
sige, at der blandt dette projekts informanter findes unge, der endnu for alvor er på offentlig forsørgelse eller<br />
har som strategi – at lade sig forsørge. Tværtimod.<br />
Hvordan går det dem? 52
Sidste strategiparameter er kontakten til danskere. Flere har som strategi at vedligeholde forbindelsen med<br />
voksne danskere, de har mødt i omsorgssektoren. Det kan man læse mere om i kap. 17. Mange af de unge<br />
har jævnaldrende danske bekendte, hvorimod det er min opfattelse, at det kun er lykkedes få af dem at<br />
etablere tætte kontakter til (voksne) danskere udover de professionelle, de har mødt som omsorgspersoner,<br />
eller at etablere så tætte danske vennekontakter, at de kommer som husven i et dansk hjem. Jeg mener, at<br />
dette kun er lykkedes for 7-8 af de unge.<br />
Jeg ved, at flere ønsker det, men de magter ikke at gennemføre en eventuel strategi. Mange er glade for den<br />
kontakt, som fortsætter med en professionel dansker, der har fungeret som deres omsorgsperson.<br />
Der eksisterer frivilligeordninger (eks. Dansk Flygtningehjælps ”GuideProjekt”) til imødekommelse af behovet.<br />
Formodentlig drejer det sig også for den unge om, at deltagelse i et eller andet projekt udtrykker<br />
klientgørelse og/eller mangel på integration. Senere i rapporten nævner jeg dilemmaet med at blive godt<br />
bekendt med et andet menneske og samtidig skulle lære andre at kende.<br />
Som sidste indslag i dette kapitel har jeg forsøgt at opgøre de strategitendenser for integration, jeg kan læse<br />
mig til i de ni dybdeinterviews. Dette for at udvide indtrykket af de unges kapitalinteresser og for at vise<br />
nuancerne. Som udtryk for hvordan de forsøger at positionere sig, har jeg valgt blot to af de unges mange<br />
strategier, de to jeg synes træder tydeligst frem.<br />
A: At tage en uddannelse<br />
At vælge sine venner med omhu<br />
B: At klare sig selv – være total uafhængig af kommunen<br />
At knytte tætte danske kontakter<br />
C: At holde tæt kontakt med forældrene<br />
At tage en uddannelse<br />
D: At ville tilbage til sit hjemland<br />
At holde sig fri af kriminalitet<br />
E: At knytte sig til voksne – etniske familiemedlemmer og professionelle kontakter<br />
At fremsætte sine ønsker om bedre skoleforhold<br />
F: At tjene penge/være i arbejde<br />
At være knyttet til tidligere professionelle kontakter<br />
G: At blive selvbevidst<br />
At flytte sig fysisk og mentalt<br />
H: At tage uddannelse<br />
At ville arbejde<br />
I: At ville have en uddannelse<br />
At komme til at hjælpe andre børn<br />
De opridsede integrationsstrategier er individuelle og personlige. Dette understreges af, at nogle af de unge<br />
har integrationsstrategier med et udpræget personligt præg, som er afgørende for dem i deres tilærelse i<br />
Danmark.<br />
> Konklusion<br />
Kapitlet skildrer de unges integrationsstrategier i forhold til projektets integrationsparametre: at lære dansk<br />
og være i udvikling med sproget, at være i gang med en uddannelse eller at være i arbejde og dermed være<br />
fri af det offentlige, og at have kontakt med voksne danskere, der ikke er tidligere omsorgspersoner.<br />
De unge er alle enige om, at det er vigtigt at lære dansk. Hvorvidt, der eksiterer en strukturel barriere i<br />
forhold til tilbudsmængden, a<strong>dk</strong>omsten til tilbudene og en viden om eventuelle tilbud, lader jeg stå tilbage<br />
Hvordan går det dem? 53
som et spørgsmålstegn. Spørgsmålet er også aktuelt for de unge, der ikke befinder sig i skole- og<br />
uddannelsestilbud.<br />
Vedrørende uddannelse satser nogle af de unge på at få en uddannelse og klarer sig. Andre har en strategi<br />
om at tjene penge og ikke være i uddannelse, nogle fordi danskfærdighederne ikke rækker til.<br />
Alle de unge vil gerne være uafhængige af det offentlige. Det gør de fysisk ved at være beskæftiget som<br />
ovennævnt, og nogle henvender sig tilllige mindst mulig til sagsbehandlere.<br />
De unge har som helhed ikke en bevidst strategi om at knytte tætte kontakter med private voksne danskere,<br />
de ikke kender som omsorgspersoner, eller dette kan synes ”sløret” af gode kontakter med tidligere<br />
omsorgspersoner.<br />
Kapitlet afsluttes med et oprids af de dybdeinterviewedes integrationsstrategier, der alle er personlige.<br />
Herved fremkommer der strategier med udpræget personlig præg. Dette er med til at øge opmærksomheden<br />
på begrænsningen af projektets integrationsparametre.<br />
Hvordan går det dem? 54
12 OPHOLDSTILLADELSENS GYLDIGHED<br />
En enkelt informant har som omtalt opholdstilladelse for et år ad gangen. 14 unge har fået opholdstilladelse<br />
for tre år. På det tidspunkt, hvor spørgeskemaundersøgelsen finder sted, var de fleste af de 14 i gang med at<br />
ansøge om forlængelse af deres opholdstilladelse. Andre stod for at skulle ansøge. De øvrige 15 unge har<br />
permanent opholdstilladelse.<br />
Inden opholdstilladelsen udløber skal der som sagt ansøges om en forlængelse. Perioden fra ansøgningens<br />
afsendelse til et svar foreligger er gennemgående lang. Samir havde på det tidspunkt, hvor jeg mødte ham<br />
for at udfylde spørgeskemaet, således ikke hørt noget fra myndighederne efter otte måneder, samtidig med<br />
at hans pas var inddraget. Da jeg interviewede ham 1½ måned senere, havde han stadig ikke fået svar.<br />
J: Hvordan er det ikke at have permanent opholdstilladelse?<br />
S: Det er frustrerende.<br />
J: Ja.<br />
S: Man ved ikke rigtig hvor man havner henne, altså om man får lov til at blive eller om man bliver sparket<br />
ud ... jeg tænker ikke så meget på det, men man tænker alligevel på det. Ikke sådan at man er bevidst om<br />
det, men man har det altid i hovedet, ikke. Jeg har intet hørt fra Udlændingestyrelsen, og dem kalder jeg<br />
Udlændingeforstyrrelsen.<br />
J: Fordi de forstyrrer dig?<br />
S: Ja.<br />
J: Har det betydning for dine beslutninger, influerer det, gør det noget ved dit daglige liv, at du ikke ved, om<br />
du må blive her?<br />
S: Nogle gange gør det, for nogle gange tænker jeg, ”hvad nu hvis jeg ikke får lov og bare bliver sparket ud,<br />
når jeg er midt i uddannelse og alt muligt. Skal jeg til et andet land og starte helt forfra som 20-22 årig.<br />
Hvornår får jeg så mit liv igen”, ikke? Så vil det tage mig et par år mere, så er jeg 30. Mit liv går spild.<br />
Jeg havde en ven som blev smidt ud ikke, og det kørte psykisk. Det er psykisk det er det.<br />
Den aften jeg besøger A, har han kort forinden modtaget brev fra Udlændingestyrelsen, hvori der står, at<br />
hans sag er sat i bero. Han fortæller, at det gør ham yderligere stresset. ”I forvejen kan jeg ikke sove om<br />
natten. Jeg har mareridt. Billederne fra Afghanistan bliver ved med at dukke op i mit hoved. Især når det er<br />
nat, og jeg skal sove. Så går jeg rundt i byen i nogle timer for at falde til ro. Jeg sover måske fire timer, så jeg<br />
har svært ved at koncentrere mig i skolen. Og så dette her. Hvorfor skal jeg blive ved i skolen? Skal jeg<br />
fortsætte med at tage kørekort? Hvorfor skulle jeg? Har jeg overhovedet en fremtid her?”<br />
Nader fortæller ligeledes om de psykiske gener af at gå og vente samt uvisheden om afgørelsen. Tankerne<br />
om fremtiden er stærkt præget deraf.<br />
N: Jeg kan ikke se min fremtid, ikke før jeg har fået svar fra Udlændingestyrelsen.<br />
J: Hvad gør du, når du tænker fremtid?<br />
N: Fremtid, der er to muligheder. En sort og det betyder negativ opholdstilladelse og den hvide side, det er<br />
bare hvor jeg er færdig med min uddannelse, og jeg er automekaniker. Jeg har fast job og har høj løn og har<br />
min egen lejlighed og kan godt være gift eller bo et sted. Jeg er stadig sammen med kæresten. Der er to<br />
muligheder.<br />
”Du kan tro, at der er rigtig mange, der har set min opholdstilladelse.”<br />
Den muntre meddelelse stammer fra Joe, som fik opholdstilladelse efter den 6 år lange præasylfase.<br />
Opholdstilladelsen gælder imidlertid kun for et år ad gangen.<br />
> Ventetid<br />
Flere af afghanerne, der er meddelt opholdstilladelse for en periode på 3 år, og som har søgt om<br />
forlængelse, har fået meddelelse om, at deres sag er sat i bero, indtil Flygtningenævnet har taget en<br />
principiel beslutning i de sager, hvor ansøgere har fået opholdstilladelse på samme grundlag som A.<br />
Ventetiden opleves som en tid med stor usikkerhed og utryghed, der stresser de unge i hverdagen.<br />
Hvordan går det dem? 55
De ved ikke, om de må blive, eller om de skal hjem. Fra medierne hører de ind imellem forlydender om, at nu<br />
skal alle flygtningene sendes hjem. Nyhedernes eventuelle nuancer fortoner sig i usikkerheden og frygten for<br />
tilbagesendelse.<br />
På trods af dette var der ingen af dette projekts unge, der havde overskredet grænsen til opgivelse. De var<br />
sig bevidste, at de ifølge loven skulle yde noget for at Udlændingestyrelsen ville give dem lov til at blive. Det<br />
ville de gerne – især for deres egen skyld.<br />
Som det fremgår i kap. 21 om det psykiske helbred, har flere af de unge psykiske problemer, der skal klares.<br />
Med en yderligere stresset periode, mens myndighederne behandler deres sag, er der meget at holde<br />
sammen på.<br />
I denne tid hvor de unge dybest set ikke ved, om de må blive, eller om de skal hjem, indoptager de imidlertid<br />
ved deres handlinger, tanker og aktiviteter omgivelsernes nye krav og udfordringer. Nok er habitus træg,<br />
men de fleste unge har et livsmod og fleksibilitet til at indrette sig, tage nyt til sig og foretage en ”kreolisering”,<br />
som Mørck (1999:71) kalder en kulturblanding. Langsomt øger de deres kapitals formåen – socialt, kulturelt,<br />
symbolsk og især sprogligt. I og med at de bor her, er de tvunget til at orientere sig mod samfundets krav og<br />
ønsker. Ved denne nyorientering fjerner de sig som tidligere anført langsomt fra deres hjemlands normer.<br />
Sagsbehandlingens juridiske karakter sammen med integrationslovens krav om integration (indberettelser<br />
fra kommune og politi) står i skarp modsætning til pædagodiske og psykologiske ideer om udvikling og<br />
tryghed. Og så længe sagen om ens fremtid ligger i andres hænder, ligger det i sagens natur, at den er svær<br />
at tage i egen hånd.<br />
> Konklusion<br />
Det fremgår klart, at usikkerheden ved midlertidig opholdtilladelse påvirker de unge i form af tvivl om deres<br />
fremtidsmuligheder. Ventetiden, mens afgørelsen om fornyelse af opholdstilladelsen foregår, stresser de<br />
unge og er derved en strukturel barriere for de unges integration med indvirkning især på det psykiske plan.<br />
Kapitlets eksempler tegner nogle reaktioner på ventetiden. Sammen med andre stressende faktorer i<br />
integrationsprocessen – hverdagsdiskriminering og integrationspres eksempelvis, bliver presset på den<br />
enkelte stort.<br />
Udover at jeg ikke synes, at de unge skal bydes endnu en usikker ventetid, mener jeg heller ikke, at de skal<br />
bebyrdes med usikkerheden om en eventuel udvisning. Ønsker de at vende tilbage til hjemlandet, kan de til<br />
hver en tid gøre det.<br />
Denne rapports unge magtede at leve i usikkerheden. Hvorvidt nogen ikke står det igennem, men opgiver,<br />
må stå som et åbent spørgsmål.<br />
Hvordan går det dem? 56
13 FLUGTEN OG DENS ÅRSAGER<br />
Spørgeskemaets spørgsmål 14 lyder: ”Hvem besluttede, at du skulle til Danmark?” Egentlig burde det have<br />
lydt: ”Hvem besluttede, at du skulle flygte?”, og det er da også på dette, de unge svarer. For kun 11<br />
informanter var Danmark nemlig rejsens mål. De øvrige 19 skulle enten have været til andre europæiske<br />
lande, eller destinationen var blot Europa.<br />
Beslutningen om barnets flugt er for den ene halvdel af informanternes ve<strong>dk</strong>ommende taget helt eller delvist<br />
af barnets forældre. For den anden halvdels ve<strong>dk</strong>ommende har beslutningstagerne i de fleste tilfælde været<br />
andre familiemedlemmer. Som tidligere skrevet havde en del af børnene allerede på flugttidspunktet ingen<br />
forældre, eller de var uden viden om, hvor disse befandt sig. I enkelte tilfælde har en mor, hvis mand er død<br />
eller forsvundet, i samråd med et andet mandligt familiemedlem taget beslutningen om barnets flugt. I<br />
enkelte tilfælde har barnet været med på samråd, eller det har selv taget beslutningen. Tomas, Ahmad og<br />
Pei Lei har som forældreløse selv taget beslutningen om at flygte.<br />
De fleste af de unge har været igennem strabaserende og rå oplevelser på flugten, som for manges<br />
ve<strong>dk</strong>ommende har taget et par måneder. Flugten i sig selv kan være traumatiserende og kan senere være<br />
svær at fortælle om. Overgreb har for flere været en del af turen. Interesserede kan læse mere i min<br />
bog ”Man ved ikke, hvor man flygter hen ... ” (Svensson, 1999).<br />
2/3 af de unge er kommet til Danmark ved hjælp af menneskesmuglere, som er en branche på verdensplan<br />
med en stor omsætning. De tager sig godt betalt. Omkring år 2000 kostede en enkelt billet fra Afghanistan til<br />
Danmark ca. 10.000 $.<br />
Under halvdelen af projektets unge havde som sagt præcist Danmark som destination – blot 11 ud af 30.<br />
Flere af disse havde herboende familie. For de øvrige er det tilfældigheder og menneskesmuglernes<br />
lunefuldhed, der har bestemt rejsemålet. ”Jamen, jeg anede da ikke, at der var noget der hed Danmark.”<br />
Formodentlig befinder der sig uledsagede mindreårige, der er strandet et eller andet sted i Europa, som<br />
egentlig skulle have været til Danmark.<br />
Menneskesmuglerne dumper i flere tilfælde børnene. Fremme på Københavns Hovedbanegård f.eks.<br />
placerer menneskesmugleren barnet på en bænk. Tager barnets taske, siger at han lige skal købe billetter til<br />
dem og går. Og bliver væk. Måske har han forinden sagt til barnet, at det befinder sig i Oslo. Efter nogle<br />
timers venten uden at menneskesmugleren dukker op, får evt. politiet øje på barnet, eller barnet henvender<br />
sig selv til politiet.<br />
En af de unge, der sammen med menneskesmugleren og en anden flygtning blev taget af politiet i lufthavnen,<br />
fortæller, at han skylder et familiemedlem penge for flugten, som endda endte i det forkerte land.<br />
Han skulle have været til England.<br />
Ikke i alle tilfælde har de unge vidst, hvad der er blevet aftalt mellem de voksne, der har sendt dem af sted<br />
og menneskesmuglerne.<br />
> Flugtens årsager<br />
De unge er flygtet, fordi de er i fare på grund af krig, eller fordi de er blevet forfulgt. Det gælder for 26 af de<br />
30 unge (spørgeskemaets spørgsmål 14b). Derudover er 3 flygtet for at få et bedre liv – heraf er 2 forældreløse.<br />
1 er flygtet i forventning om, at familien skulle komme bagefter.<br />
Sammenholdes spørgeskemaets punkt 14 (Hvem besluttede at du skulle til Danmark/flygte) med punkt 14b<br />
(Hvorfor forlod du dit hjemland?) ser besvarelserne sådan ud:<br />
Hvor forældrene helt eller delvist har været beslutningsdeltagende, er årsagerne til flugt opgjort således (15<br />
informanter):<br />
- I ni tilfælde er flugtårsagen opgivet til at være krig/uro<br />
- I fire tilfælde er flugtårsagen opgivet til at være forfølgelse<br />
- I et tilfælde er flugtårsagen opgivet til at være bedre liv<br />
- I et tilfælde er flugtårsagen opgivet til at være, at familien skulle komme bagefter<br />
Hvordan går det dem? 57
I de 15 tilfælde, hvor andre og/eller informanterne har været beslutningstagere til flugten, ser besvarelser<br />
således ud:<br />
- I ni tilfælde er flugtårsagen opgivet til at være krig/uro<br />
- I tre tilfælde er flugtårsagen opgivet til at være forfølgelse<br />
- I to tilfælde er flugtårsagen opgivet til at være bedre liv<br />
- I et tilfælde er informanten taget med af andre slægtninge, fordi forældrene er døde under krig i<br />
landet<br />
Der er stort set ingen afvigelser i årsager til flugten i forhold til beslutningstagernes familiestatus.<br />
Integrationsministeriet har som betingelse for tilsagnet til projektet bedt om, ”at det søges klarlagt, hvem der<br />
har sendt børnene, hvorfor og hvordan, herunder om det er deres egen familie, der har sendt dem<br />
som ”fortrop” eller for at redde dem fra en eventuel farlig situation i hjemlandet.”<br />
Ved ordet ”fortrop” forstår jeg, at barnet er sendt i forvejen for at få opholdstilladelse, hvorefter det er<br />
meningen, at familien følger. I Norge taler man om begrebet ankerbørn. Barnemigranten fungerer<br />
som ”anker”. I Sverige kender man også begrebet.<br />
I kapitlets begyndelse er redegjort for, hvem der har sendt børnene af sted, og hvordan det er sket.<br />
Ovenstående er opgjort, at flugtens årsager for 26 af de unge har været krig, uro og forfølgelse – en situation,<br />
hvor de har været i fare. Der er således ikke belæg for at sige, at de unge er sendt af sted som fortrop.<br />
Af de 30 unge er 13 yderligere i den situation, at deres forældre er døde, eller at de ikke ved, hvor de<br />
befinder sig, eller om de overhovedet er i live. Disse 13 kan pr. definition ikke fungere som ”fortrop”. Årsagen<br />
for dem til at flygte har imidlertid også været krig og uro. Langt de fleste af de unge, der er blevet bevilget<br />
opholdstilladelse har altså fået den, fordi de har været i fare i deres hjemland. Derudover har enkelte fået<br />
den, fordi de ikke kunne sendes tilbage, eksempelvis fordi der ikke har været familie til at tage vare på dem.<br />
Erfaringerne fra min tid som bisidder har i lighed med rapportens konklusion været, at de unge ikke er sendt<br />
af sted som ”fortrop”. På dette punkt finder jeg projektets unge repræsentative for de flygtninge, der har fået<br />
opholdstilladelse som uledsagede mindreårige.<br />
Antagelsen om at være sendt af sted som ”fortrop” er imidlertid ikke ukendt for de unge og vækker en vis<br />
træthed og vrede, fordi den griber ind i forholdet mellem dem selv og deres forældre. ”Man har altid mistænkt<br />
forældrene for at misbruge deres børn – f.eks. til at opnå asyl i Danmark.” (Aman).<br />
Udtalelser fra nogle af de unge peger også på, at hvis der ikke havde været krig og uro, så var de blevet<br />
hjemme, hvor de dybest set hellere ville være forblevet. ”Vejen er hård, den er ensom gennem det danske<br />
system. Man ville da hellere være i sit hjemland, hvis der var fred. Det er meget ensomt.” (Marian). Det er<br />
således både en hypotetisk antagelse, men også et eksisterende underliggende tema, at ”hvis nu at ... ”<br />
Netop fordi dette hvis har haft så store konsekvenser for disse unge. De skelner desuden mellem flygtninge<br />
og indvandrere. ”Indvandrerne vælger selv, flygtninge vælger ikke selv, for så vil man ikke være flygtning.<br />
Man kan ikke rejse rundt hele livet.”<br />
Det er ikke det samme som at sige, at de ikke har tænkt på at få deres forældre herop. ”Man tænker ikke på<br />
at få sin familie med. Men når man har været her et stykke tid, tænker man på, om man kan få sin familie<br />
herop.” ”Vi har da haft et liv. Selvfølgelig vil vi gerne være sammen med sin familie.” ”Et barn har naturligvis<br />
trang til at hjælpe sin familie.”<br />
Flere af projektets unge har søgt om familiesammenføring, men har alle fået afslag op til flere gange. Dette<br />
kan de ikke forstå. Men i Danmark er det ikke muligt for et barn at få sin familie til landet ved<br />
familiesammenføring (bilag 5). Modsat kan en familie med opholdstilladelse her i Danmark heller ikke opnå<br />
familiesammenføring med deres evt. uledsagede barn på 15 år og derover, som opholder sig i et andet land.<br />
”Jeg har haft muligheden, men valgte den fra.” (Farid). Nogle af de unge synes ikke, at deres forældre skal<br />
komme til Danmark og åbner ikke for spørgsmålet over for familien. I andre tilfælde ønsker forældrene ikke<br />
at komme til Danmark.<br />
Dette projekts unge har fået opholdstilladelse. De har fået opholdstilladelse enten efter § 7 eller § 9.<br />
Andre unge, der kommer til Danmark, får afslag på deres asylansøgning.<br />
Blandt disse afslag kunne man måske finde en interessant dokumentation for ”fortropbarnets” udbredelse<br />
eller ikke udbredelse. Hvis det var relevant, kunne der eventuelt laves en undersøgelse om dette.<br />
Hvordan går det dem? 58
Det ligger i øvrigt uden for dette projekts rammer at diskutere, i hvilken grad hensyntagen til ”barnets bedste”<br />
og den danske asyllovgivning er forenelig.<br />
> Penge til forældre/familie/hjemland<br />
Hvorvidt, der foretages økonomiske transaktioner fra de unge til forældre/familie/hjemland, har ikke været<br />
konsekvent undersøgt i dette projekt. Mere end halvdelen af de unge har ikke aktuelle relationer at sende<br />
penge til. Desuden er det min opfattelse, at de unge som helhed har meget få penge til sig selv. Tre har<br />
spontant fortalt, at de har sendt/sender penge til forældrene. Det var været gjort i en nødsituation, eller det<br />
sker/er sket, når de har haft lidt penge. En enkelt har taget lån for at gøre det. Hvorvidt der er tale om løfter<br />
om kontinuerlig forsørgelse, har projektet ikke beskæftiget sig med. Det virker imidlertid ikke umiddelbart<br />
aktuelt for dette projekts unge.<br />
> Konklusion<br />
Centralt i dette kapitel har været at afdække situationen i forbindelsen med de unges flugt. For den ene<br />
halvdels ve<strong>dk</strong>ommende har forældrene helt eller delvist været beslutningstagere vedrørende flugten. For<br />
den anden halvdels ve<strong>dk</strong>ommende er belutningen truffet af andre og/eller af dem selv. Så godt som alle de<br />
unge er kommet til Danmark ved menneskesmugleres hjælp.<br />
De unge er kommet til Danmark, fordi de var i fare i deres hjemland. De er flygtet fra krig, uro og forfølgelse.<br />
Det primære har været, at de er blevet reddet i et sikkert land. Jeg mener ikke, at der er belæg for at<br />
betragte dette projekts unge som ”fortrop” for senere familiemedlemmer. Samtidig mener jeg også, at de er<br />
repræsentative for gruppen af flygtninge med opholdstilladelse som uledsagede i Danmark.<br />
Flere af de unge har efterfølgende forsøgt at få deres familie til Danmark ved familiesammenføring, hvilket<br />
de danske love ikke muliggør.<br />
Hvordan går det dem? 59
14 BOLIGFORHOLD<br />
Boformerne ved de unges udflytning til kommunerne har været meget forskellige.<br />
Børnehusene har generelt været populære boformer for de unge med deres tilbud om voksenkontakt, og<br />
hvor der bor bekendte fra præasylfasen med den tryghed og identifikation af andre i samme situation, der er<br />
indbygget i denne model.<br />
”Tiden i bofællesskabet med gode venner er det bedste ved min tid i Danmark. Vi blev hjulpet rigtig meget.”<br />
(Hassan)<br />
”Hjælpen i børnehuset til at blive integreret var vigtig.” (Marcel)<br />
På spørgsmålet om hvad hun har været tilfreds med, svarer Marian:<br />
”Hvad jeg har været tilfreds med. Jo der er mange ting jeg har været tilfreds med. Det eneste jeg kommer til<br />
at tænke på, er det børnehjem vi startede med. Det var godt. Det var en god start.”<br />
Langt fra alle fik ophold i et bofællessakb. En af de unge afghanere oplevede sin flytning til kommune som<br />
en barsk start.<br />
Han flyttede sammen med to landsmænd alle i alderen 17-18 år ud i et hus, der var helt tomt. De skulle selv<br />
ud og købe det, de havde brug for, lige fra tallerkner til senge. Det skete på loppemarkeder og i<br />
genbrugsforretninger, uden at nogen fra kommunen gik med dem. Der var ingen kontaktpersoner til at støtte<br />
dem i hele det første år. Et par gange om måneden kom en sagsbehandler og tjekkede økonomien.<br />
Derudover skulle de selv sørge for at komme i skole og få købt ind og lavet mad. Deres danskfærdigheder<br />
var på udflytningstidspunktet ikke store.<br />
J: Hvem støttede jer psykisk?<br />
I: Faktisk ikke nogen.<br />
J: Så I havde hinanden I tre.<br />
I: Ja.<br />
J: Kunne I bruge hinanden?<br />
I: Ah ... nogen gange. Man bliver træt af hinanden ...<br />
Jeg tænkte på, hvor er jeg henne, og hvad skal jeg gøre. Hvad foregår der, resten af mit liv ... ? Der var<br />
mange ting, rigtig mange ting.<br />
Et år efter har den unge mand tabt sig 16 kilo som følge af de mange frustrationer. Han måtte henvises til<br />
psykolog og psykiater. Forholdet til kommunen har siden været anstrengt.<br />
Ahmad skulle flytte til en mindre provinsby. Han syntes imidlertid, at han var alt for psykisk belastet til at<br />
skulle væk fra byen, hvor hans venner bor. Han kom i stedet til at bo hos en dansk plejefamilie, hvor der<br />
også bor en anden uledsaget flygtning. Her bor han stadig.<br />
Det er almindeligt, at der sker yderligere én flytning på et tidspunkt, fra den oprindelige bolig i kommunen til<br />
anden bolig. For mange af de unge bliver det flytning til en bolig for sig selv – ét-værelses eller to-værelses.<br />
”Jeg kender ikke mine naboer.” (Almir). ”Jeg er alene,” fortsætter han, samtidig med at han giver udtryk for<br />
sin glæde ved lejligheden. ”Her er plads til to.” Han bor i en stor to-værelses lejlighed. Han har drømmen om<br />
parforholdet, men han husker også stadig fortidens oplevelser af kollektivets nærhed. Selv om han har boet<br />
seks år i Danmark, sidder erindringerne om den umiddelbare adgang til andre menneskers nærhed dybt i<br />
ham.<br />
Hassan fortæller:<br />
”Selv om jeg boede i bofællesskabet, tænkte jeg på, hvornår jeg skulle flytte derfra. Hvornår skal du flytte<br />
derfra? Hvornår bliver du alene? ... Det var godt jeg boede i bofællesskabet først, for dengang havde jeg<br />
ikke så mange problemer. Så da jeg blev alene, det er der jeg får problemer.”<br />
Samir, der har boet i samme bofællesskab siden udflytningen til kommunen, ser frem til at flytte i egen<br />
lejlighed.<br />
Han udtrykker stor glæde og tilfredshed med, at han har boet sammen med både voksne danskere og andre<br />
uledsagede.<br />
”Du har altid nogen i nærheden af dig. Om det er morgen eller middag, så har du nogle, der hjælper, nogen<br />
du kan snakke med, og så er de jo selvfølgelig lige som ens forældre og prøver at hjælpe én med at komme<br />
videre i livet ... ”<br />
Hvordan går det dem? 60
Hans nærmeste fremtidsplaner er at finde en egen lejlighed, ”hvor jeg selv kan bestemme, hvad jeg vil og<br />
hvad jeg skal spise ... Jeg bliver snart 20, så jeg vil helst bo alene.”<br />
Karim kom efter eget ønske til at bo hos en dansk plejefamilie, som han var glad for, og som han stadig har<br />
kontakt med.<br />
En anden af de unge fortæller om et tilsvarende ønske. ”Da bofællesskabet lukkede, spurgte personalet, om<br />
jeg ikke ville flytte ud på Nørrebro, fordi der var så mange udlændinge. Det ville jeg bestemt ikke. I stedet<br />
fortalte jeg kommunen, at jeg gerne ville flytte ind hos en dansk familie. For at blive en del af en familie og<br />
blive bedre til dansk.” (Esan). Han fortæller videre, at kommunen adviserede efter en familie i lokalavisen,<br />
men ingen meldte sig. Han måtte i stedet for flytte ind i en ungdomsbolig. I dag synes han, at han er gået<br />
glip af noget.<br />
> At bo hos sin etnisk herboende familie<br />
De uledsagede børn, der kommer til Danmark og har herboende familie, har mulighed for at blive privat<br />
in<strong>dk</strong>varteret hos dem. Det kan ske allerede i præasylfasen, hvis både barn og familie er interesseret. Der<br />
kræves dog en go<strong>dk</strong>endelse af kommunen, hvor familien bor og af Dansk Røde Kors Asylafdeling.<br />
Blandt dette projekts unge er erfaringerne med at bo hos sin familie blandede.<br />
Erfaringerne har for Jeya, Barathy og Shukri, der blev in<strong>dk</strong>varteret hos herboende familie i præasylfasen,<br />
været hårde med frustrerende fraflytninger til følge. Der opstod i alle tre tilfælde samlivsproblemer, der<br />
medførte store frustrationer for alle parter. At der derudover ligger et (kulturelt) pres på familier, om at man<br />
tager sig af hinandens børn, fremkalder skyld- og skamfølelser hos parterne.<br />
En sådan uforvaren problematisk situation tærer både på familien og den unge, som i disse tre tilfælde måtte<br />
flytte fra familien efter kommunal interfereren.<br />
Den ene af de unge måtte igennem to forsøg, før kommunen endeligt besluttede, at denne in<strong>dk</strong>varteringsform<br />
ikke var brugbar.<br />
Jeya tog sagen i egen hånd og fandt selv en anden etnisk plejefamilie, hvor hun nu bor. Til Barathy fandt<br />
kommunen en dansk plejefamilie, hvor han er glad for at være.<br />
Jejanran har haft positiv erfaring med privat in<strong>dk</strong>vartering hos sin herboende familie. Af en eller anden grund<br />
kom han til at vente, inden han blev privat in<strong>dk</strong>varteret hos familien. I stedet måtte han bo på en institution<br />
efter udflytning fra asylcenteret, inden han kunne bo hos sin kusine. ”Det tog lang tid, inden jeg kom til at bo<br />
her.” Det fandt han svært. Han trives hos familien, og selv om de bor trangt, har han ingen umiddelbare<br />
flytteplaner.<br />
Alex flyttede for sig selv efter at have boet en tid hos sin søster den første tid i Danmark. For ham har det<br />
ligeledes været en god oplevelse.<br />
> Opsamling og diskussion af boligformer<br />
Det er svært at sige, hvad der er den bedste boform for de unge. Det ser imidlertid ud til, at den første tid i<br />
kommunen fungerer som en slags overgang for de unge, inden de skal ud og klare sig selv. Boformen er<br />
forbundet med omsorgsopgaver i denne første etableringfase i det danske samfund. Og det gælder disse<br />
unge som vores egne børn – det går allerbedst med støtte og vejledning. For denne rapports unge er<br />
oplevelsen af at være alene og følelsen af eksistentiel ensomhed snublende nær. En oplevelse de fleste<br />
danske unge er foruden.<br />
I den unge afghaners tilfælde erkendte kommunen senere sin fejltagelse og rettede op på den.<br />
Konsekvensen af fejltagelsen er blevet et anspændt forhold mellem den unge og kommunen. I min tid som<br />
bisidder hørte jeg imidlertid om tilfælde, hvor et ungt menneske fik forevist et værelse, fik nogle penge og<br />
sagsbehandlerens telefonnummer stukket i hånden for derefter at blive overladt til sig selv.<br />
Sådan, kan vi sikkert alle blive enige om, må det ikke gøres.<br />
Umiddelbart virker det, som om de unge har været glade for at bo i børnehuse/bofællesskaber. Problemet<br />
med denne boform er, at den kan komme til at lukke sig om sig selv, hvor de unge i en institutionalisering<br />
ikke kommer til at blive konfronteret med de opgaver, der ligger foran dem. På et tidspunkt har det været<br />
forsøgt at placere unge af samme nationalitet i samme bofællesskab. Et sådant forsøg er efterfølgende<br />
Hvordan går det dem? 61
levet evalueret. Hannemann og Pihl Hansen (2004:16) konkluderer på det nærmeste, at bevægelsen<br />
fra ”somaliske” børnehuse til multietnisk huse har været en gevinst for børnene.<br />
Placeringen af meget unge i 10-13 års alderen i et børnehus kan let medføre en høj grad af<br />
institutionalisering af disse børn, der senere hen får svært ved at begå sig udenfor børnehusets miljø.<br />
Flere af de unge oplever desuden, at kombinationen børnehus og kommunal ungdomsskole forhindrer, at de<br />
lærer danskere at kende.<br />
Overgangen fra at bo i eksempelvis et børnehus/bofællsskab til at bo alene, kommer denne rapport ikke<br />
specielt ind på. Henrik Liltorp er i gang med et speciale om bl.a. denne overgang og dens konsekvenser.<br />
(Liltorp, 2005)<br />
Undervejs i projektet er der fremkommet udtalelser om, at pædagogerne ikke tilstrækkeligt får oplært de<br />
unge til selvstændighed, men i stedet kommer til at gøre tingene for dem. Det gælder eksempelvis i<br />
forbindelse med telefonopringninger. At støtte unge i deres frigørelse fra institutionaling til privatliv er en<br />
hårfin balance.<br />
De unge har omtalt både glæde over og nervøsitet ved at skulle bo alene. Og der er udtrykt synspunkter om<br />
ensomheden ved at bo alene. Da de unge kommer fra samfund, hvor man stort set ikke bor alene, kræver<br />
det både modenhed og omstilling at kunne agere vellykket i sådanne nye betingelser. Dertil kommer, at<br />
mange af de unge synes, at det er svært at komme ind på livet af danskere.<br />
Aktuelt bor rigtig mange af de unge alene. Nogle af dem er placeret i ungdomsboliger, hvor der er mulighed<br />
for at besøge hinanden. Det var tilfældet i et par af kommunerne, hvor det ser ud til at fungere. Hos flere af<br />
de unge, jeg besøgte, kom der venner forbi, mens jeg var der. En lille ghettoisering ser ud til at have positiv<br />
effekt med hensyn til tryghed og nærhed. Det virker som om de unge i disse tilfælde arrangerer sig ud af at<br />
bo alene.<br />
Christine har sin lillebror boende i samme by. ”Det betyder meget at han er her. Der er en der holder rigtig<br />
meget af dig. Vi hjælper også hinanden. Vi laver mad til den anden, hvis den ene er syg.”<br />
Hvad angår privat in<strong>dk</strong>vartering hos herboende famlie, er erfaringerne blandede. Eide (2000:75) skriver om<br />
lignende erfaringer fra privatin<strong>dk</strong>varteringer i Norge.<br />
”Det er ingen selvfølge at det ”å ta seg av sine egne” og det å ha samme sociale og kulturelle bakgrunn som<br />
de mindreårige nødvendigvis fører til en god omsorg. Å ha samme etniske og kulturelle bakgrunn innbærer<br />
ikke automatisk en omsorgskompetanse till å ta seg av disse barna.”<br />
Et yderligere problem med at bo hos familien er risikoen for etnisk isolering med manglende udvikling af det<br />
danske sprog og kontakt med danskere. Også dette problem genkendes hos Eide.<br />
Nogle kommuner har stor erfaring med børn, de modtager fra Røde Kors allerede in<strong>dk</strong>varteret hos<br />
herboende familie. Familie som de unge måske aldrig har set. Kommunale sagbehandlere problematiserer<br />
denne boform.<br />
Der er ingen selvfølgelighed i, at den herboende familie er bedste løsning på den unges boplacering. Og<br />
sårene fra de mislykkede tilfælde er dybe.<br />
På lørdagsseminaret påpegede de unge, at det er vigtigt, at kommunerne fører tilsyn med alle de unge, der<br />
bor privat. Deres oplevelse er, at tilsynet ikke fungerer tilstrækkeligt.<br />
> Anbragte børn<br />
Nogle af de unge uledsagede, der har fået opholdtilladelse, er blevet anbragt på institutioner, fordi der ikke<br />
er noget alternativ til en anbringelse (Hannemann, 2003:62). Det er en strukturel integrationsbarriere, der her<br />
træder i kraft, fordi der ikke findes andre muligheder. Disse børn er for de flestes ve<strong>dk</strong>ommende ikke at<br />
sidestille med børn og unge, som normalt anbringes. Derfor skal de heller ikke anbringes sammen med børn<br />
og unge, der har helt andre problemer at slås med. Ifølge Hannemann findes der ingen opgørelse over<br />
antallet af uledsagede flygtningebørn på landets anbringelsessteder. Marianne Skytte (2002:94) har i sin bog<br />
medtaget 9 uledsagede flygtningebørn. De 3 er anbragt i plejefamilier. 6 er anbragt på et opholdssted, der er<br />
specialiserede i anbringelse af uledsagede flugtningebørn. (Ibid. 130).<br />
Til gengæld tror jeg, at det ville være rigtig godt med en tidlig placering i en boform med andre unge<br />
danskere, de socialt kan sidestilles med, og som de kan lære af og selv bibringe noget uden at være<br />
stemplet som et anbragt problem.<br />
Hvordan går det dem? 62
Konklusion<br />
Der findes ingen enkle og ens løsninger på, hvad der er den bedste boform, og dermed heller ikke hvordan<br />
de unge får den bedste omsorg. Målet for boligformen i den første tid må derfor tilrettelægges efter den<br />
enkeltes behov, modenhed og kompetencer.<br />
Flere af projektets unge har ytret ønske om at bo i en dansk (pleje)familie eller i det mindste blive tilknyttet en<br />
– det gælder også de ældste, de 17 årige. Her skal der ikke være tale om professionel familiepleje, med<br />
mindre det fordres af hensyn til den unge.<br />
Kunne det være en idé, at unge børn under 14-15 år, der får opholdstilladelse, automatisk anbringes i dansk<br />
familiepleje, hvor der er integrationserfaring?<br />
Erfaringerne med at bo hos sin etniske familie er blandede blandt dette projekts unge. Imidlertid er dårlige<br />
erfaringer på området belastende både for den unge og for familien. Der ligger ingen automatik i, at den<br />
etniske familie har omsorgskompetence til at kunne tage sig af en ung slægtning.<br />
Endelig er det vigtigt, at kommunerne lever op til deres tilsynspligt med børn/unge, der bor privat.<br />
En af de unge, der kom til Danmark som 14 årig, var blevet spurgt, om han ville flytte i børnehus eller i<br />
plejefamilie. Han valgte børnehuset, dels fordi han var genert, dels fordi at her boede der andre landsmænd.<br />
Han kom til udelukkende at bo sammen med andre landsmænd. Det var ikke en heldig beslutning. Faktisk<br />
mener jeg ikke, at børnene som i ovenstående tilfælde skal have en valgmulighed, for hvordan skulle de vide,<br />
hvad der er det bedste for dem i en sådan stor beslutning, hvor boform og omsorg er sammenkædet med<br />
bedst mulig integration for øje?<br />
Pædagogisk er det vigtigt at være opmærksom på, at børnene/de unge vokser. Denne udviklingsproces skal<br />
kunne magtes af en plejefamilie. Her er tale om teenagers i en løsrivelsesproces, der gerne skulle forløses<br />
positivt. Det vil sige, at der også skal være nogen at løsrive sig fra – på bedste vis.<br />
Som slutreplik vil jeg henlede opmærksomheden på det nødvendige i, at der allerede fra begyndelsen i langt<br />
højere grad end tilfældet er nu, rettes opmærksomhed mod en majoritetsbaseret tilknytning. Udflytningen til<br />
kommunen må derfor dreje sig om en vellykket kombination af boform, omsorg og kontakt til majotitetsbefolkningen.<br />
Boformen i sig selv skal virke som en mulighed i integrationsprocessen. Det er vigtigt. Rundt om i<br />
kommunerne er der gjort mange erfaringer. Kunne disse indsamles og evalueres? Til de unges bedste.<br />
Hvordan går det dem? 63
15 DANSKUNDERVISNING, SKOLEGANG OG UDDANNELSE<br />
15.1 <strong>DET</strong> DANSKE SPROG OG DANSKUNDERVISNINGEN<br />
Som vigtig kapital i integrationen prioriterer de unge danskfærdigheder højt (kap. 7). Af den grund begynder<br />
dette kapitel med at diskutere danskundervisningen – delvist løsrevet fra anden undervisning.<br />
”Sprogskolesystemet er alt for unuanceret. Jeg sad for eksempel alt for længe i en klasse, hvor jeg kunne<br />
mere end de andre.” (Karim)<br />
”Sprogskolen er ikke effektiv nok. Jeg lærer mere på arbejdsmarkedet.” (Almir)<br />
”Det er nødvendigt med mere hjælp til sproget.” (Kamal)<br />
”Sprogundervisningen skal være meget bedre.” (Mehmet)<br />
”Jeg har brug for en mere koncentreret danskundervisning. Det er vigtigt at forstå dansk. Når man ikke<br />
forstår det på arbejdet, er det ubehageligt.” (Tomas)<br />
”At tale dansk er døråbneren, så den danskundervisning vi skal have, skal være meget mere koncentreret”.<br />
(Nader)<br />
Gennemgående udtrykker de unge kritik af den tilbudte danskundervisning. Både den de har modtaget på<br />
ungdomsskoler og i sprogskoler. De ønsker en langt mere koncentreret danskundervisning.<br />
På spørgsmålet om, hvordan de synes, at de klarer sig på dansk i hverdagen (spørgsmål 21) svarer lidt<br />
mere end 2/3, at de klarer sig godt. Spørgsmålet leder hen på det talte sprog i hverdagen.<br />
Jeg har ikke spurgt de unge om, hvordan de vurderer deres danskkundskaber, men kun hvordan de synes,<br />
at de klarer sig på dansk i hverdagen. I to undersøgelser COWI (2000:93) og Mikkelsen (2001:69) omtales<br />
flygtninges og indvandreres vurdering af deres danskkundskaber. Begge undersøgelser omtaler, at<br />
flygtninge og indvandrere har en tendens til at overvurdere deres egne danskkundskaber. Undersøgelserne<br />
refererer til forskellen på interviewernes indtryk af informanternes sproglige kunnen og informantens egen.<br />
Som andre interviewere har også jeg gjort mig mine overvejelser, og som andre interviewere finder jeg de<br />
unges egen vurdering vel optimistisk.<br />
Optimisme er en god egenskab. Men jeg er ikke klar over, hvilke barrierer og muligheder, der ligger i denne<br />
tendens til overvurdering. Lad mig komme med nogle bud:<br />
Mange udtrykker, at det er meget svært at lære dansk. I forhold til oplevelsen at have med et svært sprog at<br />
gøre, kan der ligge en vurdering af, at det egentlig går meget godt.<br />
En opfattelse af at klare sig godt kunne også forklares med, at de unge bevæger sig i miljøer, hvor andre og<br />
dem selv har vænnet sig til deres danskniveau, således at der er opstået en forståelseskonsensus. I<br />
sådanne forhold sker der ikke nødvendigvis yderligere sproglig udvikling. Dette gælder, hvad enten de unge<br />
omgås danskere lidt eller meget.<br />
En opfattelse kunne også være, at de unge har vænnet sig til at give udtryk for, at de forstår mere, end de<br />
faktisk gør. Dette for at undgå pinlige situationer eller situationer, hvor de kommer til kort. Så hellere lade<br />
som om.<br />
Alle, der i en lidt sen alder skal lære et fremmedsprog, ved, hvordan man ind i mellem kan opleve sig som et<br />
barn, fordi man ikke helt forstår det sagte eller ikke kan give udtryk for det tænkte. Indlæringen af det nye<br />
sprog er ikke på højde med ens begrebsverden på eget sprog.<br />
Fordi kommunikation (også på dansk) er kompliceret fordres der kompetent og kompakt undervisning.<br />
”Det er med andre ord ikke tilstrækkeligt, at man som sprogbruger mestrer sprogets formelle system. Man<br />
må også have en social kompetence og en viden om verden for at kunne kommunikere meningsfuldt og<br />
tilfredsstillende.” (Holmen og Jørgensen, 1993:46).<br />
Holmen og Jørgensen (1993:51) opstiller en liste over områder, som sprogbrugeren udnytter for at kunne<br />
kommunikere meningsfuldt:<br />
Sproglig baggrundsviden (leksikalt, grammatisk, fonetisk, ortografisk).<br />
Sproglig bevidsthed (refleksion over sproget).<br />
Strategisk kompetence (evne til at løse sproglige problemer og til at omsætte viden til flydende sprogbrug).<br />
Social baggrundsviden.<br />
Hvordan går det dem? 64
Viden om verden.<br />
Man bliver aldrig færdig med sprogtilegnelsen, som til stadighed er i gang. For en tosproget person gælder<br />
det såvel modersmål som andetsprog. Der skal slid til at indlære færdighederne. Mod, lyst og nødvendighed<br />
til at anvende dem kommunikativt.<br />
”På hvor mangfoldig vis kommunikationen mellem os end kan arte sig, den består altid i at vove sig frem for<br />
at blive imødekommet. Det er nerven i den, og det er det etiske livs grundfænomen.” (Løgstrup, 1991)<br />
Jeg har som sagt ikke brugt tolk i forbindelse med interviewene. Der var situationer, hvor jeg helt sikkert<br />
kunne have fået flere nuancer frem. Der er imidlertid ingen eksempler på, at jeg har måtte opgive et<br />
spørgsmål. Jeg har selvfølgelig skulle omformulere spørgsmål flere gange, ligesom der har været eksempler<br />
på svar, der ikke hang sammen med spørgsmålet. I dybdeinterviewene har jeg desuden stillet spørgsmål,<br />
der ikke var umiddelbare at svare på. Også disse er blevet besvaret.<br />
> Konklusion<br />
Informanternes danskniveau er meget forskelligt. Der er dem, som sprogligt vil kunne begå sig pænt i<br />
diskussioner med danskere, fordi de har et stort ordforråd, og fordi de har erhvervet sig viden om danske<br />
forhold. Der er dem, hvis danske gloseforråd er yderst begrænset. Og her er der ikke nødvendigvis tale om,<br />
at det er de senest ankomne, hvis danskfærdigheder er mindst udbygget. Nogle få af de unge har helt enkelt<br />
meget svært ved at lære at tale dansk. Og får måske aldrig lært sproget tilfredsstillende.<br />
De unge er som helhed utilfredse med den tilbudte danskundervisning, som de ikke finder tilstrækkelig<br />
effektiv og koncentreret. Dette kan fungere som en barriere i deres integration, hvis det medfører, at de<br />
enten ikke får en uddannelse, ikke får kontakt med majoritetsbefolkningen, eller hænger fast enten på det<br />
sorte arbejdsmarked eller i burger-/pizzaindustrien.<br />
Seeberg (2002:151) påpeger, at utilstrækkelige danskfærdigheder kan fungere som barriere i tosprogede<br />
unges uddannelsesforløb og i videre forstand i integrationsprocessen. ”Det forekommer derfor relevant så<br />
vidt muligt at gøre en større indsats på dette område.” I erkendelse af at ekstra undervisning i dansk parallelt<br />
med deltagelse i et uddannelsesforløb forøger arbejdsbelastningen, foreslås i stedet for iværksættelse af ”en<br />
intensiveret danskundervisning så tidligt i elevernes opvækst som muligt, gerne i folkeskolen eller før denne,<br />
såfremt dette kan lade sig gøre.” Da dette for de fleste uledsagede ikke lader sig gøre, må der fostres andre<br />
former for opsamlingsheats til denne gruppe ”ganske sent ankomne unge.”<br />
Jeg mener, at en sproglig udvikling sker i forbindelse med de (daglige) krav til det talte, hørte, læste og<br />
skrevne. Det vil kunne ske i uddannelsesmiljøer, blandt danskere med et udviklet sprog, i hjem, hvor der<br />
tales dansk, læses danske aviser, ses dansk fjernsyn eller på arbejdspladser, hvor man er i aktiv kontakt<br />
med danskere.<br />
Projektets informanter er selv opmærksomme på vigtigheden af at kunne dansk. I bilag 11 vil man kunne<br />
læse nogle af deres udtalelser vedrørende danskundervisning. Det er et højtprioriteret ønske hos dem at få<br />
mere og koncentreret danskundervisning. ”Dansk er døråbneren til samfundet,” som en af dem siger.<br />
15.2 GRUNDSKOLEFORLØBET<br />
Som helhed må man konkludere, at dette projekts unge er rimelig skolevante hjemmefra (spørgsmål 6). Dog<br />
er der undtagelser med så få års skoleerfaring, at nogle af dem får problemer i et videre undervisningsforløb.<br />
Den første undervisning efter ankomsten til Danmark har de unge modtaget i præasylfasen på skolen i et<br />
børnecenter.<br />
Når de efter at have fået opholdstilladelse flytter ud i kommunerne, begynder de yngste, de 12-13 årige, i en<br />
modtagelsesklasse for senere at fortsætte i folkeskolens almindelige klasser.<br />
For de 15-18 årige er praksis forskellig fra kommune til kommune. Nogle kommuner har oprettet klasser på<br />
ungdomsskolerne til modtagelse af sent ankomne unge.<br />
I andre kommuner placeres de ældste, de 17-18 årige på sprogskoler/VUC. Nogle få af de 15-18 årige er<br />
dog blevet placeret i modtagelsesklasse på folkeskolerne.<br />
Hvordan går det dem? 65
En af de unge var blevet tilbudt et efterskoleophold. Hun takkede nej, fordi hun følte sig for genert til at<br />
begynde. En af de andre vil gerne gå i ungdomsskolens 10. klasse, men da han er 19 år, vil kommunen ikke<br />
give denne tilladelse. Han skal i stedet begynde på VUC. Det er formodentlig ikke fremmende for hans<br />
integration, at han ikke må blive i et ungdomsmiljø, som ydermere er hans ønske.<br />
Nogle af de unge har taget 9. klasse afgangsprøve i enkelte fag. Kun få har 10. klasse afgangsprøve.<br />
Der har været og er stadig megen usikkerhed om, hvordan undervisningen af sent ankomne tosprogede skal<br />
gribes an. De unge, der ankommer som 12-13 årige, placeres som sagt i en modtagelsesklasse i folkeskolen<br />
og får derved en fornemmelse af skolens opbygning, metoder og faglige udbud. De præsenteres for den<br />
symbolske kapital, som den viser sig i folkeskolen. Til gengæld vil deres modersmål måske være mindre<br />
færdigudviklet, hvilket kunne give et sprogligt efterslæb? Jeg ved ikke, om nogen af projektets unge har<br />
modtaget modersmålsundervisning. Ingen har spontant omtalt det. Diskussionen om modersmålsundervisning<br />
deler vandene fagligt og politisk og skal ikke gøres til genstand for mere omtale end at den er<br />
nævnt. (Ved lovændring i 2002 har kommunerne ikke længere pligt til at tilbyde modersmålsundervisning til<br />
tosprogede børn.)<br />
De unge, som kommer til landet som 16-17 årige, har et mere udviklet modersmål, de kan bygge videre på i<br />
tilegnelsen af det danske sprog. ”Modersmålet er en vidensressource, som elever bruger både bevidst og<br />
ubevidst som en hjælp til at forstå andetsproget og til at klare sig så godt som muligt, når de skal tale.”<br />
(Holmen og Jørgensen, 1993:32).<br />
Derimod får de unge, der placeres i VUC, intet indblik i det danske folkeskolevæsen. Desuden placeres de<br />
blandt voksne og får intet indtryk af, hvad der fordres af deres jævnaldrende danskere, som de på et<br />
tidspunkt skal møde og måle sig i forhold til i den kommende ungdoms- og videreuddannelse.<br />
En del af dette projekts unge har gået/går i klasser for tosprogede på ungdomsskolen. Blandt de unge er der<br />
flere kritiske røster, hvad angår denne skoleform. Esan, Mehdi og Pei Lei føler sig isolerede fra de danske<br />
skoleelever. Desuden er de utilfredse med at skulle undervises sammen med elever, hvis danskniveau er<br />
ringere. De vil videre og føler, at de holdes tilbage fra at komme videre. Men det er jo i dansk ånd at vente<br />
på de svagere fungerende. Samtidig kommer de til at sidde fast i tilbudet. Imidlertid er det regeringens politik,<br />
at der ikke skal være barrierer i uddannnelsessystemet. De unge skal ikke gå i 9. klasse, bare fordi der ikke<br />
eksisterer andre tilbud. Dette sidste forhold omtales bl.a. i Uddannelsesstyrelsen, 2004. Det vender jeg<br />
tilbage til.<br />
Mehdi oplever, at han bliver modarbejdet i sine bestræbelser på at komme ud på et dansk gymnasium. ”Jeg<br />
har snakket med noget af personalet på ungdomsskolen, der har sagt, at der findes et gymnasium, der er en<br />
blanding af danskere og udlændinge, næsten fifty-fifty.” Men det er slet ikke Mehdis lyst eller mål. ”Jeg<br />
ønsker at gå i skole sammen med danskere.”<br />
Flere af de unge fortæller, at på fagområder som matematik, fysik og engelsk kan de bygge videre på den<br />
indlæring, de har med sig fra hjemlandet.<br />
> Videre diskussion af grundskoleforløbet<br />
Flere fagfolk er opmærksomme på problemerne med undervisningstilbudene til de sent ankomne unge<br />
indvandrere/flygtninge. Rundt om i nogle af landets kommuner er der tiltag i gang for at imødekomme deres<br />
undervisningsbehov. Her skal omtales et par initiativer.<br />
Silkeborg kommune har på baggrund af Lov om Folkeskolen lavet et tilbud til unge flygtninge og indvandrere<br />
mellem 16 og 25 år – ”Grundskole For Unge Udlændinge” (GFU). Tilbuddet er at betragte som en udvidet<br />
modtagelsesklasse, og klasserne betegnes som 10. klasser (et brobygningstilbud, hvor man kan gå i flere<br />
år). GFU har fået en dispensation i forhold til kravet om, at unge under integrationsloven skal modtage<br />
undervisning på et sprogcenter.<br />
Formålet for grunduddannelsen er at give fortrinsvis sent ankomne unge 14-25 årige flygtninge og<br />
indvandrere almene kvalifikationer og at styrke deres personlige kompetencer. Målet er, at eleverne efter 3<br />
år kan afslutte forløbet med folkeskolens afgangsprøver og fortsætte i ungdomsuddannelserne eller i arbejde.<br />
Gennemsnitsalderen er p.t. 17 år. Undervisningen finder sted på en af kommunens folkeskoler.<br />
GFU-10. klasse tilbyder undervisning i basisdansk og i dansk som andetsprog både i dansktimerne og i alle<br />
de andre fag. Der er afsat 9 timer til fællesfag, dansk, samfundsfag, 14 timer til niveaudelt undervisning:<br />
dansk, matematik og engelsk på 4 niveauer og tilbudsfag i mindst 6 timer.<br />
Brobygningen er eksempelvis organiseret som fire ugers deltagelse i en ungdomsuddannelse.<br />
Hvordan går det dem? 66
Derudover tilbyder GFU-fritid forskellige fritidstilbud.<br />
Ungenetværket består af en række ungdomsskoler og afdelinger ved sprogcentre med 8-10 års erfaring med<br />
undervisning og vejledning af 16-25 årige tosprogede unge, først og fremmest sent ankomne. Ungenetværket<br />
udarbejdede i 2004 en fælles henvendelse til undervisnings- og integrationsministeren vedrørende<br />
barrierer i forhold til især sent ankomne tosprogede unges muligheder i uddannelsessystemet og på arbejdsmarkedet.<br />
Overordnet befinder de unge sig ”i et krydsfelt af lovgivninger, som i en vis grad tvinger kommuner og<br />
uddannelsesinstitutioner til kassetænkning og kortsigtede løsninger.” (Ibid. 5).<br />
Unge, der er fyldt 19 år, må sædvanligvis ikke gå til folkeskolens afgangsprøve i hverken folkeskolen eller<br />
ungdomsskolen. Disse unge henvises til danskuddannelserne for voksne, hvor udgangspunktet er voksnes<br />
livs-, arbejds- og uddannelseserfaringer.<br />
”Det er derfor en barriere for mange af de unge, at 19 års grænsen er afgørende for uddannelsesregi, prøver<br />
i almene fag og vejledningsindsatser.”<br />
For at kunne modtage SU skal man være optaget på en go<strong>dk</strong>endt ungdomsuddannelse, hvilket kræver 9 års<br />
skolegang eller tilsvarende. Det kan flertallet af de sent ankomne ikke honorere. De er derfor henvist til<br />
forsørgelse under lovgivninger med et klart beskæftigelsessigte. ”Dette medfører i praksis, at den enkelte<br />
kommunes/sagsbehandlers politik vedr. integrationskontrakt/jobplan er af afgørende betydning for den<br />
enkeltes muligheder.” (Ibid. 4).<br />
Tosprogede unge er ikke sikret retten til fagundervisning, men kun muligheden for/pligten til dansk (som<br />
sprog). Dermed indgår et vigtigt videns- og dannelsesaspekt ikke i deres undervisning.<br />
Ungenetværket har udformet et forslag til en ”Grunduddannelse for tosprogede unge og sikring af overgangen<br />
til ungdomsuddannelser/arbejdsmarkedet.” (Ibid. 7-10).<br />
I uddannelsesstyrelsens temahæfteserie nr. 6/2004 beskrives eksempler på undervisning for sent ankomne<br />
unge udlændinge i ungdomsskoleregi. Pr. 1. januar 2003 blev der åbnet mulighed for, at unge op til 25 år<br />
kan undervises i ungdomsskolerne, hvis kommunalbestyrelsen beslutter det. Det betyder, at de nu kan<br />
tilbydes undervisning i et ungemiljø i stedet for i sprogskolernes voksenmiljø.<br />
Centerlederen for ungdommens uddannelsesvejledning i Ålborg, Anne Froberg, omtaler barrierer indbygget<br />
i ”systemet.” Hun nævner, at ”særlige tilbud” ikke nødvendigvis passer til de unge, og at der kan være en<br />
tendens til fastholdelse af de unge i tilbudene. Hun nævner samtidig, at der er en tendens til, at de<br />
tosprogede unge behandles som om de er svage, utilpassede eller dårligt fungerende.<br />
Vejledningsindsatsen er de fleste steder ikke ”andetsprogsfaglig” nok – hverken i indhold eller form, samtidig<br />
med at de unge ikke kan overskue krav og systemer.<br />
De unge har brug for undervisning, vejledning, overskuelighed og perspektiv. Det er derfor nødvendigt, at<br />
der i og mellem tilbudene er tydelig målformulering, sammenhæng, tværfaglig, tværsektorielt og tværkommunalt<br />
samarbejde. Samtidig er der brug for et klart overblik over de eksisterende tilbud. (Ibid. 18).<br />
De unge uledsagede er nævnt i to af hæftets syv projekter. I Lyngby-Tårbæk kommune har man på<br />
baggrund af erfaringer med uledsagede og traumatiserede unge flygtninge ansat en omsorgsmedarbejer<br />
under socialforvaltningen til at varetage den støtte i hverdagen, som forældre normalt forventes at give.<br />
Rising Ungdomsskole (Odense Kommune) påbegyndte et undervisnings- og integrationsforløb, som i første<br />
omgang var rettet mod unge, uledsagede vietnamesiske bådflygtninge. På skolen har alle medarbejdere til<br />
opgave at ”vejlede” de unge i ”life-skills” dvs. at kunne nyorientere sig, at kunne perspektivere sit liv, træffe<br />
valg og omvalg og afprøve nyt. (Ibid. 100).<br />
Ellers er det kendetegnende, at de unge uledsagede er usynlige i diverse beskrivelser. De er imidlertid en<br />
del af elevgruppen med deres helt specielle situation.<br />
”Ungdomsskolernes erfaring er, at det tager fire-syv år for de unge tosprogede at tilegne sig danskkundskaber<br />
på et niveau, der sætter dem i stand til at indgå i det ordinære ungdomsuddannelsestilbud.” (Ibid.<br />
114).<br />
Der er med andre ord tale om et langt sejt træk, som de unge skal have hjælp til at fastholde, især også fordi<br />
en sådan indlæringsperiode ikke kun foregår ét sted.<br />
Hvordan går det dem? 67
Konklusion<br />
I Uddannelsesstyrelsen (2004:85) omtales indsatsen i Lyngby Tårbæk kommune, hvor man vil lære eleverne<br />
at tilegne sig indlæringsformer og metoder som gruppearbejde og projektorientering.<br />
Dette projekts unge kommer fra autoritære undervisningsforhold, så alene det at indgå i den danske skoles<br />
særlige undervisning er omvæltende.<br />
At få tonen, adfærden, eksamensformen, den herskende demokratiske ånd under huden er en del af at<br />
kunne begå sig i (videre)uddannelsessystemet. Bourdieu omtaler kulturel kapital, som både viden og viden<br />
om. Lige så vigtig som den er den symbolske kapital – signalerne du begår dig med.<br />
At deltage i undervisning er derfor ikke kun et spørgsmål om tilegnelse af faglig viden, men også en indsigt i<br />
feltets spilleregler og en indsigt i egne begrænsninger og muligheder. Det kræver råd og vejledning, især<br />
fordi disse unge fra begyndelsen er bagud i forhold til de fleste af deres jævnaldrende.<br />
Det er således lidt af en tour de force at ankomme til landet i en relativ sen alder og skulle agere på lige fod<br />
med andre, der er opvokset i Danmark.<br />
Mens jeg sidder og skriver dette, går der kostbar tid for de aktuelle unge. De har travlt, de er bagud, de vil<br />
gerne, de kan ikke vente, de vil i gang. Et år er lang tid, når man er 19 år. Mangel på relevante undervisningstilbud<br />
fungerer som en integrationsbarriere, og der, hvor undervisningen fungerer mest uheldig,<br />
opnår de unge ikke et relevant fagligt ståsted med videreudddanelse for øje.<br />
Til undervisningstilbuddene er i nogle kommuner knyttet vejledning og et aktivt efterværn. Dette behandles i<br />
kap. 17 om støtte og vejledning, således at støttetilbud og -muligheder behandles under ét.<br />
15.3 UNGDOMSUDDANNELSERNE OG <strong>DET</strong> VIDERE UDDANNELSESFORLØB<br />
”Jeg gik på teknisk skole i 2½ år for at blive frisør. Men jeg fik ingen praktikplads.” (Shukri)<br />
”Jeg fik ingen praktikplads som kontor assistent. Jeg søgte rigtig mange job over hele landet.” (Christine).<br />
Abdi fik ingen praktikplads som automekaniker. For Marcel var teknisk skole dansksprogligt for svær.<br />
Hassan gik 5 måneder på teknisk skole, men måtte slutte fordi han ikke kunne følge med.<br />
Marian har tre forskellige ønsker om uddannelse, men kan ikke vælge.<br />
Ca. halvdelen af dette projekts unge er aktuelt ikke at finde i skole- og uddannelsessystemet, et vigtigt felt,<br />
hvor især den sproglige kapital, den kulturelle kapital, men også den symbolske kapital og den sociale<br />
udvides gennem læring og socialisering.<br />
Hvorfor er de så ikke at finde i uddannelsessystemet?<br />
Ovenstående sætninger indikerer nogle af problemerne. Andre unge er slet og ret kommet i gang med at<br />
tjene penge. Nogle går med planer om at begynde næste skoleår. Et par har psykiske problemer og svært<br />
ved at koncentrere sig. En enkelt har måske for urealistiske mål og trænger til vejledning.<br />
Da Christine fremlagde sine ønsker om uddannelse for sagsbehandleren, fik hun svaret. ”Jamen, der er jo så<br />
meget du ikke kan.” Hun fortalte i øvrigt, hvordan hun havde slidt sig gennem en delvis HF. ”Jeg kan ikke gå<br />
hen og score 9 eller 10 i gennemsnit. Det bliver nok 6 eller 7. Jeg skal knokle så hårdt som jeg nogensinde<br />
har knoklet for at få 9. Da jeg gik på HF, var der så mange ting og ord, jeg ikke forstod. Så fik jeg lektiehjælp<br />
gennem kommunen. Ham har jeg lært en hel masse af.”<br />
Samir har lignende erfaringer med at det er hårdt at lave lektier. Han er en af de få, som en kommune har<br />
bevilliget efterværn. Han får 12 timer om måneden, som han mest bruger til lektiehjælp. Hjælpen strækker<br />
ikke til. Han har især brug for støtte, når han skal aflevere større skriftlige opgaver. ”Jeg har været i Danmark<br />
og kan sproget, og alligevel er det svært.”<br />
> Videre diskussion om uddannelse<br />
Tænketanken opstiller i deres første rapport (Tænketanken, 2003) syv punkter som integrationsmål. Et af<br />
dem er, at indvandrere mindst skal have et uddannelsesniveau, som gør, at de kan klare sig på arbejdsmarkedet,<br />
og at efterkommere skal have samme uddannelse som danskerne.<br />
På baggrund af at så mange af de unge tosprogede (op mod 60 %) ikke gennemfører erhversuddannelserne<br />
eller gymnasiet, lavede Tænketanken i 2005 en undersøgelse om udlændinge på ungdomsuddannelserne<br />
(Tænketanken, 2005). De konstaterer, at der er problemer med de faglige krav, og at de unge har svært ved<br />
at få praktikplads. Samtidig pointerer de, at de unge er motiverede til og fokuserede på at få en uddannelse<br />
Hvordan går det dem? 68
(Ibid. 7). Der opridses nogle barrierer, som gør at unge udlændinge har svært ved at klare sig på<br />
erhvervsuddannelserne. Jeg har foretaget et udpluk, som dels understreger dette projekts unges erfaringer<br />
og dels yderligere perspektiverer deres betingelser. (De unge uledsagede er som i mange andre tilfælde ikke<br />
synlige i rapporten).<br />
Barrierer for de unge før erhversuddannelserne: dårlig dansk, dårlige faglige kundskaber, manglende socialt<br />
netværk, manglende kendskab til uddannelsessystemet.<br />
Barrierer for de unge på erhvervsskoler: Forkerte forventninger, problemer med det faglige niveau,<br />
problemer med sproglige nuancer, problemer med den selvstændighedskrævende arbejdsform, manglende<br />
netværk, dårlig vejledning.<br />
Barrierer for de unge i forhold til praktikken: Forventninger til udlændinge, problemer med ansøgningernes<br />
udformninger, manglende netværk, manglende viden om omgangsformen på arbejdspladser.<br />
En del af de unge i Tænketankens rapport foretrækker at holde forældre og uddannelse skarpt adskilt (s. 75).<br />
De oplever familien som gammeldags og ser indblandingen fra forældrene som en forplumring af deres<br />
integrationsproces. Dette projekts unge har ikke forældrenes indblanding som et problem, men snarere det<br />
problem, at de skal klare ”alt” selv. Man kan sige, at de har fået en overvældende mulighed. I forhold til<br />
deres familier er de i langt højere grad frisatte, men er så til gengæld – hvilket i øvrigt også gælder andre<br />
tosproglige unge med familier – dybt afhængig af anden vejledning og rådgivning.<br />
Der er ingen tvivl om, at de unge skal slide afgørende meget mere for at gennemføre deres uddannelse end<br />
de fleste danskere, og at de er langt mere overladt til sig selv. Som nævnt under danskundervisningen er der<br />
tale om et langt sejt træk. Dette er et generelt grundvilkår, når man bosætter sig i et nyt land.<br />
De unge trænger til stadig støtte for at udtænke uddannelsesstrategier, fastholde dem og ændre dem for at<br />
komme videre. Fordi de ikke har en opvækst i det danske uddannelses- og dannelsessystem, skal nogen<br />
hjælpe dem med at definere, hvordan og til hvad de skal kvalificere sig. At skabe sig en identitet, der<br />
efterhånden indoptager de danske omgivelser, styrkes gennem uddannelse.<br />
Dannelsesidealet i Danmark kan med Ziehes ord beskrives som ”idealet om det selvforvaltende menneske”.<br />
(Jerlang, 2003:435.) Hvor de unge i høj grad kommer fra lande med undervisning af traditionel karakter,<br />
udvikler det danske skole- og uddannelsessystem vurderingsevnen med det enkelte individ for øje.<br />
Det er en forudsætning at kunne orientere sig i de mange uddannelseskontekster og at kende betingelserne.<br />
Bolette Moldenhawer reflekterer i sin bog ”En bedre fremtid” (2001) over den voksende uddannelsestilbøjelighed<br />
og gør opmærksom på det stigende uddannelsesniveau i befolkningen som helhed. For at<br />
undgå at de unge ender som ufrivillig arbejdskraft, skal der også fra samfundets side udvises stor vilje til, at<br />
de unge passerer de mange nåleøjne i uddannelsessystemet med kvalificering til integration og selvudvikling<br />
for øje.<br />
Hvordan går det dem? 69
Konklusion<br />
Nedenfor vises en opgørelse over dette projekts unges aktuelle skole/uddannelsessituation.<br />
Ikke i<br />
uddannelse<br />
47%<br />
Aktuel skole/uddannelsessituation<br />
Sygeplejerske<br />
3%<br />
7 informanter går stadig i grundskolen<br />
3 informanter går i gymnasiet eller på HF<br />
1 informant går på teknisk skole<br />
2 informanter går på handelsskolen<br />
2 er i gang med sosuuddannelsen<br />
1 påbegynder sygeplejeskeuddannelsen<br />
14 er ikke i uddannelse<br />
Grundskole<br />
23%<br />
Teknisk skole<br />
3%<br />
Handelsskolen<br />
SOSU-uddan. 7%<br />
7%<br />
Hvordan går det dem? 70<br />
Gymnasiet/HF<br />
10%<br />
Konklusioner over danskundervisningen og grundskolen er foretaget. Her skal konklusionen over ungdomsuddannelserne<br />
følge.<br />
Ikke mange af de unge har fuldført en ungdomsuddannelse. For en del skyldes det manglende praktikplads.<br />
Enkelte er også sluttet, fordi deres danskkundskaber ikke var gode nok.<br />
I ”Mulighed for mønsterbrud” skriver forfatterne: ”Ungdomsuddannelserne er i en vis forstand sidste chance<br />
for at gøre noget ved problemet (for dårlige danskfærdigheder (min komm.)). I de videregående er det ikke<br />
muligt også at have tid til at opdyrke manglende danskfærdigheder.” (Undervisningsministeriet, 2005:147).<br />
Bjørg Colding (Socialforskningsinstituttet, 2005) skriver i sit indlæg ”Uddannelsessystemets manglende evne<br />
til at integrere etniske minoriteter”, at indvandrere, der er kommet til Danmark i 6-12 års alderen, klarer sig<br />
dårligst i ungdomsuddannelseforløbet. Kun knapt 69 % af dem påbegynder en ungdomsuddannelse (for<br />
efterkommere drejer det sig til sammenligning om 85 %). Frafaldsprocenten for denne gruppe er størst på<br />
gymnasialt niveau, 19 %, og erhversfagligt, 61 % (efterkommere: 13 % og 58 %). Ved folkeskolens afgangsprøve<br />
i 9. klasse i dansk og matematik scorer denne gruppe lavest.<br />
Jeg ved ikke, om denne tendens også gælder de sent ankomne unge uledsagede, hvoraf de fleste er<br />
kommet til Danmark i 15-17 års alderen. Jeg er ikke stødt på nogen undersøgelser, der opererer med sent<br />
ankomne i alderen 13-17 år.<br />
To vigtige konklusioner må drages af dette:<br />
Det er vigtigt, at de unge uledsagede opdages i undervisningssystemet, registreres som sådan, og at de, der<br />
ankommer som ældre teenagere, modtager et relevant undervisningstilbud.<br />
Der bør foretages en undersøgelse af, hvordan unge, der kommer senere end det fyldte 12. år, klarer sig i<br />
uddannelsessystemet, eksempelvis indenfor de sidste 15 år. Blandt de uledsagede udgør de 15-17 årige<br />
drenge som sagt den største gruppe.<br />
De unge har ikke forældrene ved hånden og har bl.a. derfor brug for kontinuerlig og kompetent støtte og<br />
vejledning til at agere i uddannelsessystemet. En af de unge ville være falckredder. Han henvendte sig til<br />
ungdomsskolens studievejleder og fortalte om sit ønske. Studievejlederen kopierede nogle sider fra en<br />
uddannelsesmanual og stak den unge det. Slut. Det var det ønske!<br />
Uddannelsesstyrelsen (2004:114) foreslår, at der etableres en tutorordning, der kunne give den nødvendige<br />
individuelle og differentierende støtte.
Samtidig gøres der opmærksom på lektiehjælp og eventuelt prøveforberedende enkeltfagsundervisning.<br />
Et vigtigt mål er, at de unge skal blive bevidste aktører i eget liv, og at skole- og uddannelsessystemerne bl.a.<br />
derfor i højere grad må bygge på minoritetselevernes ressourcer.<br />
”Internationaliseringen er her for at blive, og det gælder i høj grad også i ungdomsuddannelserne – ikke<br />
mindst i lyset af den rejsekultur, som den enkelte elev er en del af, og som også i voksende omfang præger<br />
skolernes liv og pædagogiske kultur.” (Undervisningsministeriet, 2005:149).<br />
Jeg oplever de unge som innovative og reflekterende med kapacitet til at bearbejde social erfaring og til at<br />
udvikle måder at klare sig på. De er i stand til at agere i transnationale processer. I dette er der en<br />
udvidende kapitalformåen, vi ikke gør brug af.<br />
Hvordan går det dem? 71
16 BESKÆFTIGELSE OG INDKOMST<br />
19 af de unge har arbejde. Kun 1 har faglært arbejde (sosuassistent), resten bestrider ufaglærte job.<br />
10 af de unge lever af deres fuldtidsarbejde (Adnen, Mahmoud, Kamal, Almir, Marcel, Jeya, Ahmad, Nader,<br />
Hassan og Christine). De arbejder som: tjener, køkkenmedhjælpere, murerarbejdsmand, assistent på en<br />
burgerbar, rengøringsassistent, ekspedient i en døgnkisok, postbud, fabriksarbejder.<br />
9 unge har arbejde og er stadig studerende/under uddannelse: Aman, Tomas, Karim, Amir, Farid, Abdi,<br />
Samir, Esan og Pei Lei.<br />
7 informanter går i skole/studerer og har ikke arbejde. Nogle af dem søger et arbejde.<br />
> At skaffe sig et arbejde<br />
Over halvdelen af de unge har altså arbejde. 10 har fuldtidsarbejde, og 9 arbejder ved siden af studier. At få<br />
arbejde er der ellers generel enighed om næsten er umuligt. Her følger et par karakteristiske udtalelser:<br />
”Jeg får ikke job. 80 ansøgninger har jeg skrevet. Jeg har fået et svar, og de meldte ikke tilbage.” (Hussein)<br />
”Jeg har testet en virksomhed ved hjælp af danske venner. Jeg henvendte mig og fik at vide, at de ikke<br />
havde brug for nogen. Dagen efter gjorde nogle af mine danske venner det samme, og så var der brug for<br />
nogen. Jeg har skrevet mange ansøgninger.” (Abdi) (Her var tale om praktisk hjælp i et supermarked).<br />
”Hvordan skal man starte? Man kan ikke få job med sort hår og brune øjne.” (Mehmet)<br />
De oplever afslag som udtryk for diskrimination af dem, fordi de er fremmede. De sidder med det indtryk, at<br />
de har meget få chancer for at få et job. Alligevel har mange et job. De er jo ufaglærte og får ufaglærte job.<br />
”Kommunen kunne ikke finde et job til mig. Papfar kunne heller ikke. Men det kunne jeg selv.” (Ahmad). Han<br />
fik arbejde i en døgnkiosk på et af brokvartererne med mange indvandrere, der taler arabisk som ham selv.<br />
Nogle af de unge oplever diskrimination på arbejdspladsen.<br />
”Jeg har oplevet masser af diskrimination indenfor mine arbejder – hos de ældre og de udviklingshæmmede.<br />
Jeg var ikke ønsket af klienten. Det gentager jeg for mig selv, og senere har jeg tænkt over det.” (Marian)<br />
”Jeg var engang ansat i Netto. Jeg sad ved kassen og ville hjælpe en ældre dame med at lægge hendes<br />
varer i kurven. Hun troede, at jeg ville stjæle varerne fra hende.” (Abdi)<br />
Christine er ansat på en fabrik. Hun oplever, at udlændinge ikke har samme goder som danskerne.<br />
”Danskerne får lov til at gå om bagved, hvis de er trætte eller har hovedpine, men det er der ikke<br />
nogen af os der får lov til. Nej, vi skal blive stående – ikke nogen diskussion.”<br />
Hun fortæller et andet eksempel: ”Jeg kom tilbage til arbejdet efter at have været væk et par dage. Så hørte<br />
jeg en af de andre damer spørge nogle kolleger: ”Hende der negeren er hun kommet tilbage?” Senere gik<br />
jeg hen til hende og sagde, at hun ikke skulle kalde mig negeren.”<br />
Adnen, der arbejder heltids som tjener, beretter om en ubehagelig episode med en kunde, der behandlede<br />
ham nedværdigende. Han fortalte hende, at hun ikke skulle tale til ham på den måde. Herefter klagede hun<br />
over ham til hans chef. Chefen bad ham forklare sig, og episoden endte med, at kunden blev bedt om at<br />
forlade restauranten.<br />
Chefens reaktion betød meget for ham. Han blev troet og så anderledes konsekvenser af at blive<br />
diskrimineret.<br />
> Videre diskussion om beskæftigelse<br />
At de unge på trods af oplevelsen af at blive diskrimineret med hensyn til at få arbejde alligevel får et arbejde,<br />
vidner om en stor entreprenørvilje. De er ihærdige i deres søgen. Møder personligt op for at høre, om der er<br />
noget at lave. De er ganske bevidste om, hvor de lettest kan skaffe sig et arbejde.<br />
De er alt andet end ressourcesvage. I hvor høj grad det lykkes disse unge i forhold til andre indvandrerunge<br />
at skaffe sig et arbejde, ved jeg ikke.<br />
Hvordan går det dem? 72
At de skaffer sig arbejde, går formodentlig så længe, der er tale om ufaglært arbejde, og så længe de er<br />
unge.<br />
De unge omtaler sort arbejde som et problem. I perioder har flere af dem været nødt til at arbejde sort, fordi<br />
de ikke kunne få andet. I denne forbindelse er det pizzerier, de omtaler. De sammenligner arbejdsforholdene<br />
med slavelignende forhold. Nogle af dem bliver direkte udnyttet.<br />
Sort arbejde er et reelt problem og en barriere i integrationen. Ofte arbejder de sort hos landsmænd eller hos<br />
sprogfæller.<br />
I de sidste årtier er mange af de ikke-uddannelseskrævende job forsvundet med det resultat, at ikkeuddannnede<br />
eller lavtuddannede ikke er i arbejde, men langtidsarbejdsløse eller på kontanthjælp. ”Når ikkevestlige<br />
indvandrere er dårligt integrerede i arbejdslivet i Danmark, skyldes det for det første en svært<br />
håndterlig kombination af dårlig uddannelsesbaggrund hos indvandrene og høje produktivitetskrav på det<br />
danske arbejdsmarked – produktivitetskrav, som en del danskere også har svært ved at honorere.”<br />
(Socialforskningsinstituttet, 2005:31). Unge danskere af indvandrerforældre forlader i større tal end etniske<br />
danskere uddannelser, fordi de ikke klarer de formelle færdighedskrav. Der tales om igen at indføre<br />
mesterlæreruddannelser.<br />
Nogle af dette projekts unge kan meget let – og inden for kort tid – ende som ufrivillig og ufaglært<br />
arbejdskraft, i sort arbejde hos landsmænd eller udenfor den selvforsørgende skare, hvis ikke de fastholdes<br />
længere i skole- og uddannelsessytemet, end tilfældet er.<br />
> Konklusion<br />
I de unges nuværende situation er det ikke muligt at tale om kvalifikationer i nogen særlig grad i forbindelse<br />
med at få et arbejde, da der er tale om ufaglært arbejde.<br />
Interessant er det om 7 år. Hvem fik en uddannelse? Hvem har et arbejde? Hvilket? Og hvorfor?<br />
Hvem bærer prisen, hvis for mange mislykkes? Har vi sagt ja til deres indlemmelse i det danske samfund<br />
med for få og for ukvalificerede tilbud?<br />
Tutorordningen som nævnt i forrige kapitel er i høj grad aktuel også for unge, der af en eller anden grund<br />
ikke er i et skole- og uddannelsesforløb.<br />
Det er desuden nødvendigt at holde de unge ude af sort arbejde, hvor de ikke arbejder under overenskomstmæssige<br />
og beskyttede forhold. Sort arbejde er en barriere for integrationen, alene af den grund at det er<br />
omgærdet med forbud.<br />
Kunne man forestille sig en kombination af arbejde og intensiv danskundervisning ?<br />
At de unge ikke har mange penge til sin rådighed, har jeg hørt meget få klage over, selv om det er et reelt<br />
(stort) problem.<br />
Hvordan går det dem? 73
17 STØTTE OG VEJLEDNING<br />
En overvejende del af de unge oplever, at de har fået tilstrækkelig med støtte og vejledning af kommunen. I<br />
kapitlet om boligforhold blev det omtalt, at forholdet mellem boform og omsorg skulle være sammenhængende,<br />
i hvert fald i begyndelsen af udflytning til kommunen.<br />
Sammenholder man svarene på spørgsmål 12 (Har du fået den støtte og vejledning af kommunen, du har<br />
haft brug for?) med spørgsmål 5 (Hvordan boede du efter visitationen til kommunen?), fremstår et<br />
sammenfald mellem udtryk af tilfredshed med støtte og vejledning og bestemte boformer.<br />
19 informanter svarede ja på spørgsmål 12. De boede således i den første tid:<br />
8 boede i børnehus eller lign. hvor hjælpen er lige ved hånden til hverdag.<br />
1 kom til at bo hos en dansk plejefamilie.<br />
5 boede hos herboende familie.<br />
4 boede for sig selv med tæt kontakt til en kontaktperson.<br />
1 boede alene.<br />
Alderen har ikke spillet en specifik rolle i dette spørgsmål.<br />
7 informanter var ikke helt tilfredse.<br />
Adnen har boet alene.<br />
Almir var blevet 18 år, da han flyttede ud i kommunen og har følt sig for meget overladt til sig selv.<br />
Hussein har boet i børnehus. Han opfatter sig ikke som flygtning.<br />
Jeya var 17 år, da hun fik opholdstilladelse, og har klaret en del af sine problemer alene.<br />
Jejandran syntes, at det tog for lang tid, inden han fik lov til at bo hos sin familie.<br />
Ahmad bor hos plejefamilie, men ser stort set ikke den sagsbehandler, der har opsyn med ham.<br />
Hassan boede i børnehus, og siden har det været rigtig svært for ham at bo alene.<br />
4 informanter svarer nej.<br />
Abdi og Mehdi har i den første tid i kommunen boet i børnhuse/bofællesskaber og oplevede efterfølgende, at<br />
ingen fra kommunen tog hånd om dem.<br />
Nader var lige fyldt 18 år ved visiteringen. Han fik en barsk start. Desuden kom han og sagsbehandleren<br />
ikke godt ud af det med hinanden. Han bad om ny sagbehandler, hvilket ikke blev efterkommet.<br />
Mehmet har i sit hjemland pådraget sig bl.a. skudskader, der gør, at han har brug for økonomisk hjælp, en<br />
hjælp han synes, han slet ikke har fået. Han oplever forholdet til sagsbehandler (og kommunen) negativt og<br />
føler sig afmægtig.<br />
For de informanter, der har svaret ja til spørgsmål 20, er der en tydelig sammenhæng mellem at føle sig<br />
støttet og at være i en boform, hvor der er nogen omkring én.<br />
Hvad angår informanterne, der ikke er helt tilfredse eller har svaret nej, spiller boformen en stor rolle for de<br />
ottes ve<strong>dk</strong>ommende. Der eksisterer altså en tydelig sammenhæng mellem tilfredshedsgraden af kommunal<br />
støtte og den tilbudte boform.<br />
> Støtte, vejledning og kompleksiteten<br />
”Jeg tænker meget – en følelse af ensomhed.” (Adnen)<br />
”Jeg har set min sagbehandler to gange. Og jeg har haft mange problemer.” (Ahmad)<br />
”Jeg er jo bagefter, så jeg må have støtte af kommunen.” (Nader)<br />
”Jeg har mange (private) voksne til at hjælpe mig. Det går ikke uden.” (Samir)<br />
”Der ligger så meget pres på os, fordi vi er alene.” (Marian)<br />
”Ham der er blevet 18 år, skal ikke bare ikke have hjælp.” (Mehdi)<br />
”Vi skal alt selv.” (Mehdi)<br />
”Der skal være nogen man kan støtte sig op ad. Mange gange så står man der helt alene, sådan helt alene.<br />
Man føler sig helt ensom, men når man har nogen til at støtte sig, så er det lettere.” (Marcel)<br />
Hvordan går det dem? 74
”Så kommer man til Danmark og kommunen prøver at sætte dem i gang som en dansker, det kan man da<br />
ikke. Det kan være umuligt, det kan være meget svært, det har jeg selv prøvet. Kommunen siger: ”Vi har ikke<br />
råd til det, vi kan ikke gøre det, vi gør det heller ikke for danskere”. Selvfølgelig ikke, for de danske drenge de<br />
har deres egne forældre, de har heller ikke brug for så meget hjælp som udlændinge.” (Nader)<br />
Mehdi fortæller om, hvordan kommunen havde mange betænkeligheder, da kommunens ungdomsskole for<br />
tosprogede i nabobygningen skulle rumme 10. klasser, hvor de fleste er etniske danskere. ”Det er faktisk<br />
gået meget godt, selv om alle lærerne og personalet på ungdomsskolen tænkte, at det kunne være et<br />
problem at etniske og danskere kommer sammen for første gang i kommunen.”<br />
Han nævner et eksempel på ikke at blive forstået eller blive misforstået. Informanten vil rigtig gerne i dansk<br />
skole. Ind i mellem har han været så træt af ungdomsskolens mangel på udfordring, at han er blevet væk et<br />
par dage. Det får sagsbehandleren til at sige, at hvis han ikke gider gå i skole, så kan det heller ikke nytte<br />
noget med en dansk skole. Og hun tilføjer: ”Hvis du synes ungdomsskolen ikke er god for dig, så er<br />
uddannelse måske heller ikke godt for dig?”<br />
Jeg spurgte Mehdi, om han kunne tænke sig en talsmand.<br />
M: ”Mener du at han skal være som en bisidder?”<br />
J: ”Ja, hjælpe, han er jo på din side.”<br />
M: ”Jo, det har jeg haft problemer med. Nogen gange har jeg haft min kontaktperson med, og så har de sagt<br />
til hende, hvorfor hun kommer med, han er jo voksen. Han skal selv komme over og sige hvad han mener.<br />
Så har de sagt, at hun ikke må komme mere, hun er ikke velkommen.”<br />
Ovenstående meningsytringer om behovet for støtte og vejledning viser nogle af de mange forhold, der er at<br />
tage hensyn til. De unge taler om ensomheden, oplevelsen af at skulle klare alt, behovet for støtte og<br />
vejledning, behovet for en voksen, svigtende tilsyn fra kommunen, den selvfølgelige forskel mellem en<br />
uledsagets behov og en ung danskers, det bratte stop af støtte efter det 18. år, kommunale fordomme,<br />
tilbudstvangen og ønsket om talsmanden.<br />
Området er et af de centrale i de uledsagedes liv og drejer sig kort sagt om udviklingen i den unges liv fra i<br />
begyndelsen at være (nødvendigt) klientgjort til med tiden at blive frisat og klare sig selvstændigt uden det<br />
offentliges hjælp. Det kræver meget både af den unge og af systemet.<br />
> Diskussion af støtte og vejledning<br />
Lad mig kort vende tilbage til svarene på spørgsmålet om tilfredsheden med den kommunale støtte og<br />
vejledning. Når der også viser sig kritiske holdninger og udtalte mangler, hvad kan så baggrunden for de<br />
overvejende positive svar i kapitlets begyndelse være? Jeg vil lægge ud med at tolke den udtalte tilfredshed<br />
som de unges reelle tilfredshed med den hjælp, de har modtaget. Andre muligheder er, at den offentlige<br />
hjælp i Danmark formodentlig er langt mere organiseret og udbygget end i de samfund, hvorfra de unge<br />
kommer. Mødet med det danske omsorgs- og velfærdssystem kan bevirke positiv respons på spørgsmålet,<br />
fordi meget har fungeret og er bedre end derhjemme.<br />
Endnu en faktor, der kunne udløse positiv respons er, at det er svært at kritisere noget, der er så<br />
velfungerende. Kan man være bekendt at kritisere den hjælp man overhovedet får?<br />
Endelig kunne der være tale om et konglomerat af tolkningsmulighederne.<br />
Måske besidder de unge også en ganske realistisk opfattelse af, hvad kommunen kan tilbyde og yde.<br />
Enkelte udtalelser peger på, at de skelner ganske nøgternt mellem, hvad man kan forlange af det offentlige,<br />
og hvad man ikke kan forlange.<br />
To af kvinderne taler om, at systemet er godt nok, men at der mangler hjerte. Det forlanger de ikke af det<br />
offentlige, men de mangler hjertet i deres liv her i Danmark.<br />
”Jeg ønsker langt større støtte – mere hjerte.” (Marian)<br />
”At få os til at føle os ønsket – at få os til at føle at man gør en forskel.” (Christine)<br />
Sammenkoblingen af identitet, solidaritet og mening som udgør vores livsverden har huller.<br />
Det er min opfattelse, at den personlige tilknytning er afgørende for oplevelsen af at være blevet støttet og<br />
vejledt i den første tid som medborger. Jeg er også sikker på, at den går forud for boformen.<br />
Hvordan går det dem? 75
Skelsåret – 18<br />
Når de unge fylder 18 år, bliver problemerne store. Indtil det 18. år har kommunerne fået dækket deres<br />
udgifter til de uledsagede flygtningebørn. Fra det 18. år er de uledsagede at betragte som almindelige<br />
flygtninge, kommunen selv skal udrede penge for. Det på trods af, at en 18 årig kan få opholdstilladelse som<br />
uledsaget, hvis han/hun er indrejst 17 år gammel.<br />
Ved det 18. år tipper læsset. Generelt kan man nemlig sammenfatte, at der stort set ikke ydes aktiv offentlig<br />
hjælp, når den unge er fyldt 18 år.<br />
Når den uledsagede fylder 18 år, er han/hun altså at betragte som alle andre voksne flygtninge. Herefter<br />
beror hjælp på skøn. Den 18 årige mister ”titlen” som uledsaget mindreårig og bliver en eks-uledsaget<br />
mindreårig, som ikke pr. definition har krav på ekstra opmærksomhed.<br />
25 af projektets unge er ikke mindreårige. Det burde ikke gå så relativt godt, som det egentlig gør.<br />
> Den gode professionelle<br />
Når det alligevel går så nogenlunde godt, skyldes det først og fremmest en kombination af den unges<br />
ukuelighed og forholdet til den gode omsorgsperson – det gode menneske fra kommunen, som lægger mere<br />
energi og engagement i sit arbejde end det ”aftalte”. Disse mennesker afbøder uden tvivl mange mangler og<br />
formilder overgangen for nogle af de unge, der fylder 18 år. De sørger desuden for en vis kontinuitet i de<br />
unges integration. Uden dem ville mange formodentlig føle sig totalt forladt, hvilket de unges ytringer<br />
bevidner. Men de gode mennesker slører også de reelle problemer – nemlig det manglende efterværn, den<br />
manglende reelle kontinuitet og den manglende kontakt med øvrige voksne danskere. Disse gode professionelle<br />
bliver imidlertid som en slags andemor – den første voksne de unge ser.<br />
Dette billede bestyrkes af svarene på spørgsmål 12c – ”Har du haft private voksne til at støtte dig?” De fleste<br />
af projektets unge er gode til at lave alliancer, eller andre er vedholdende og laver alliancer med dem. Evnen<br />
til at være fastholdende er en styrke og en ressource, der kan bygges videre på. 20 informanter ud af 30 er<br />
knyttet til en voksen, som typisk er en repræsentant fra det offentlige eller en herboende slægtning. Det er<br />
ikke lykkes mange af de unge at knytte venskaber eller hjertelige kontakter med andre voksne danskere.<br />
Dette, synes jeg, er udtryk for, at denne del af deres integration som helhed er begrænset.<br />
Jeg tolker helt klart, at de unge ønsker sig en papfamilie, hvor de kan komme og gå, som de vil. Ligesom i<br />
en almindelig familie. De, der har en papfamilie, fortæller med glæde og stolthed om den.<br />
> Ungdomsvejledningen<br />
Meget få af de unge har af sig selv nævnt ungdomsvejledningen. Projekt ”Kvalitet i ungdomsvejledningen”<br />
har medvirket til, at nogle kommuner har fået midler til at iværksætte, udbygge og forbedre ungdomsvejledningen.<br />
”Kvalitet i ungdomsvejledningen” er et samarbejde mellem undervisningsministeriet og KL. 71<br />
projekter har søgt om midler.<br />
Gentofte kommune forsøgte sig i årene 2002 og 2003 med oprettelsen af en mentorordning og et team af<br />
ung-til-ung vejledere. Mentor skulle varetage opgaver vedrørende den unges skole/uddannelse/arbejdsliv/<br />
sociale liv og fritidslivet. Ung-til-ung vejlederen skulle hjælpe unge, både de danske og de udenlandske, og<br />
var en udbygning af en eksisterende ungdomsvejledningscafé. Ung-til-ung projektet måtte indstilles midt i<br />
2003, fordi det var svært at finde egnede unge, og unge der havde tid.<br />
Mentorordningen fungerede for 11 unge. ”Projektet kan ikke dokumentere, at mentorordningen i sig selv har<br />
øget de unges muligheder for gennemførelse af en ungdomsuddannelse eller tilknytning til arbejdsmarkedet.”<br />
Mentorordningen anbefales imidlertid som relevant supplement til ungdomsvejledningen.<br />
I Silkeborg kommune er målet, ”at ungdomsvejledningen følger den udsatte unge, indtil den unge er kommet<br />
ind i en stabil uddannelses- eller beskæftigelsessituation.”<br />
Nogle af de mange projekters tiltag fungerer som et efterværn. Et nødvendigt efterværn, der ikke er<br />
gældende for ret mange af dette projekts unge.<br />
Hvordan går det dem? 76
Konklusion<br />
I kapitlet er kompleksiteten af støtten og vejledningen til de unge belyst. 2/3 dele af de unge oplever, at de<br />
har fået den støtte og vejledning, de har haft brug for. Denne oplevelse er dels forbundet med en boform,<br />
hvor der ydes omsorg. Dels er den forbundet med den unges kontakt til en omsorgsperson, som den unge<br />
knytter sig til. En del omsorgpersoner knytter sig til de unge, også efter at det professionelle forhold er ophørt.<br />
Dette har stor betydning for den unges oplevelse af tryghed og kontinuitet og har formodentlig haft stor<br />
betydning for graden af integration.<br />
Når de unge når skelsår, 18 år, ophører stort set al form for hjælp og vejledning. Denne mangel er en<br />
barriere for integrationen, som kan give sig udslag i opgivelse af mål, mangel på udvikling af danskkundskaber,<br />
manglende uddannelse m.m. De unge siger højt og tydeligt, at de ikke klarer sig uden voksenhjælp<br />
og støtte. De skal alt for meget alene. Kommunerne efterlader generelt de unge i alt for høj grad ved deres<br />
18. år. Det kunne med den svenske tænker Göran Rosenbergs ord skyldes ”en konflikt mellem de<br />
kortsigtede kalkuler og de langsigtede forpligtelser.” (Man kunne kort lade tankerne strejfe de unge, der<br />
indrejser som 18 og 19 årige. Hvad bliver der tilbudt dem?).<br />
Mig bekendt findes der ikke nogen overordnet politik for de uledsagede flygtninges liv her i Danmark. Der<br />
eksisterer ikke en plan for, hvad vi vil med de unge her i landet, nu hvor vi har budt dem indenfor. Hvilke<br />
tilbud har vi til dem? Hvilke krav har vi til dem? Og hvem fortæller dem det?<br />
Når det ikke går værre end tilfældet er, skyldes det først og fremmest de unges ukuelighed og den gode<br />
professionelle.<br />
Hvad med de unge, der ikke magter denne store frihed og frisathed, der let kan glide over i forladthed og<br />
savn? Jeg har ikke mødt dem, men de findes. I hvilket tal ved jeg ikke.<br />
En udbygning og kombination af efterværn og ungdomsvejledning er tiltrængt. Målet må være at følge den<br />
unge, indtil han/hun er kommet ind i en stabil uddannelses- eller beskæftigelsessituation, som også Silkeborg<br />
kommune skriver det i deres projekt ”Kvalitet i ungdomsvejledningen.”<br />
Det er således helt klart, at der i offentligt regi skal ske forbedrede tiltag på støtte/vejledningsområdet,<br />
således at de unge kan udholde det lange seje uddannelses- og integrationstræk – også efter det 18. år. Det<br />
er nødvendigt, at man gør forskel på de unge sent ankomne og danskere, da de førstnævnte pr. definition<br />
er ”bagefter.”<br />
På den ene side har de unge brug for gedigen vejledning fra det offentlige, på den anden side har den unge<br />
også ret til at blive selvstændig og privat. Ser vi den unge som aktøren, der hver gang han/hun skal have<br />
hjælp, må benytte sig af en offentlig ansat, oplever vi et ungt menneske, der skal begå sig på et felt, hvor<br />
han er den underlegne. Jeg mener simpelthen, at det er nødvendigt, at den unge på sigt lærer at leve uden<br />
det offentliges indblanding, uden at blive klientgjort – på lige fod med os andre. Jeg synes, at de unge har ret<br />
til at blive en del af det private Danmark.<br />
Som det stort set fungerer nu med udvidelsen af den professionelles domæneoverførsel til privatsfæren,<br />
kommer de unge ikke endelig fri af det offentlige. Selv om mange af disse forhold er til stor (gensidig, håber<br />
jeg) glæde og føles uundværlige.<br />
Vi har alle grænser for, hvor mange vi orker at lære at kende. Det gælder formodentlig også de uledsagede,<br />
der som klientgjorte og institutionaliserede har mødt mange nye ansigter. Man bliver, hvor der er trygt, hvis<br />
det går. Det gør mange af os andre formodentlig også.<br />
Min pointe bliver derfor, at de unge tidligt skal knyttes til en talsmand/mentor, som er en voksen dansker, der<br />
vil fungere i et forpligtende forhold til den unge. Talsmanden skal være uafhængig af det offentlige. Dette<br />
forhold kan eventuelt udbygges, eller det kan være vejen til et dansk netværk.<br />
Spørgsmål 12e lyder: ”Er det en god idé med en voksen dansker, der hjælper en fra starten, efter at man har<br />
fået opholdstilladelse?” Det svarer 29 ”ja” på, 1 svarer ”nej”.<br />
Én, der tager deres parti.<br />
Sandt at sige tror jeg, at det spiller en stor rolle at knytte kontakt til etniske danskere, fordi der heri ligger den<br />
endelige accept af at være velkommen. Men jeg kan overfortolke. Togeby og Møller (1999:40) omtaler<br />
imidlertid til understøttelse af min idé, at venskabelige forbindelser mellem medlemmer af minoriteten og<br />
medlemmer af majorieteten er et godt tegn på vellykket integration. En styrkelse af den sociale kapital og<br />
sociale anerkendelse.<br />
Hvordan går det dem? 77
Skal de unge kunne håndtere deres livsvilkår tilfredsstillende, må det ske i samråd med voksne, der kender<br />
til samfundet, og som kan begå sig.<br />
> PS. Er du blevet hørt i integrationsfasen?<br />
Som et slags PS til ovenstående kapitel har jeg nedenfor sammenholdt to af spørgeskemaets spørgsmål,<br />
der handler om integration. Spørgsmål 26: ”Synes du at dine ønsker er blevet hørt/opfyldt i integrationsfasen”<br />
sammenholdes med spørgsmål 12: ”Har du fået den støtte og vejledning af kommunen, du har haft<br />
brug for?”<br />
Svarene på spørgsmål 26 fordeler sig således:<br />
I høj grad: 8 (Marcel, Jeya, Amir, Alex, Hassan, Shukri, Samir og Esan).<br />
Nogenlunde: 13 (Mahmoud, Kamal, Almir, Peter, Tomas, Karim, Farid, Mehmet, Jejandran, Barathy, Marian,<br />
Mehdi og Pei Lei).<br />
Slet ikke: 6 (Aman, Hussein, Abdi, Ahmad, Nader og Christine).<br />
Svarene fra spørgsmål 12 fordeler sig således:<br />
Ja: 19 (Aman, Filip, Mahmoud, Kamal, Marcel, Peter, Tomas, Karim, Amir, Farid, Alex, Barathy, Joe, Shukri,<br />
Samir, Marian, Christine, Esan og Pei Lei).<br />
Ikke helt: 7 (Adnen, Almir, Hussein, Jeya, Jejandran, Ahmad og Hassan).<br />
Nej: 4. (Abdi, Mehmet, Nader og Mehdi).<br />
Ved at sammenstille de to spørgsmål vil jeg finde ud af, om der er unge, der oplever deres første<br />
integrationsfase overvejende positiv, medens andre oplever den overvejende negativt. Hvad er evt. grunden<br />
til dette, og hvad er konsekvenserne? Hvordan går det disse unge?<br />
Først kan det konstateres, at der er mange flere unge (19), der mener, at de har fået den støtte og<br />
vejledning af kommunen, de har brug for, end der er unge (8), der synes at de er blevet hørt eller har fået<br />
opfyldt deres ønsker.<br />
Ved sammenstilningen af spørgsmålene dukker et par delkonklusioner frem:<br />
Selv om de unge oplever at have fået den støtte og vejledning, de havde brug for, er det ikke nogen garanti<br />
for, at de har oplevet, at deres ønsker er blevet hørt eller opfyldt.<br />
Til gengæld oplever ingen, der i høj grad har fået deres ønsker opfyldt, at de ikke har fået den hjælp og<br />
støtte, de havde brug for.<br />
At opleve, at ens ønsker i høj grad er blevet hørt/opfyldt, kræver overvejende god støtte og vejledning (6<br />
informanter ud af 8).<br />
Udfra videre sammenligninger tegner sig grupper af informanter, der er henholdsvis tilfredse og utilfredse,<br />
hvad angår støtte/hjælp og opfyldelsen af ønsker:<br />
Tilfredse: 6 (Marcel, Amir, Alex, Shukri, Samir og Esan).<br />
Ikke helt tilfredse: 11 (Mahmoud, Kamal, Peter, Tomas, Jeya, Karim, Farid, Barathy, Hassan, Marian og Pei<br />
Lei).<br />
Nogenlunde: 4 (Aman, Almir, Jejandran, Christine).<br />
Ikke tilfredse: 6 (Hussein, Abdi, Mehmet, Ahmad, Nader og Mehdi).<br />
Dette fortæller ikke noget om deres tilfredshed med det liv, de lever i dag, men lad os se på, hvordan det<br />
afspejles i dybdeinterviewene. (Aman, Marcel, Hussein, Nader, Hassan, Samir, Marian, Christine og Mehdi).<br />
Aman: Han har ikke fået lov til at bo sammen med sin bror. (Er blevet støttet, men har på et vigtigt punkt ikke<br />
fået et ønske opfyldt). Har en god professionel som papmor.<br />
Marcel: Oplever sig støttet hele vejen igennem og oplever sig hørt, også nu.<br />
Hussein: Opfatter sig ikke som flygtning. (Han har engageret sig kulturelt).<br />
Nader: En uacceptabel udflytning til kommunen og mangler. Kontakt med sagsbehandler. (Har hverken<br />
oplevet sig støttet eller hørt). Klarer sig godt takket være en god professionel (papfar), kæreste og hendes<br />
danske familie.<br />
Hassan: Var nervøs ved at skulle bo alene og fik problemer. (Oplever sig ikke ordentlig støttet).<br />
Samir: Via boform rigtig god og kontinuerlig kontakt til voksne danskere. (Oplever sig både støttet og hørt).<br />
Hvordan går det dem? 78
Marian: Kan jeg ikke forklare.<br />
Christine: Er for tiden kørt psykisk fast og føler sig ikke hørt vedr. uddannelsesønsker. (Oplever sig ikke hørt).<br />
Mehdi: Oplever sig ikke ordentlig hørt eller støttet i sine ønsker om at komme ud af tilbudene.<br />
> Konklusion<br />
For at opleve, at man bliver hørt vedrørende sine ønsker, kræves der god støtte og vejledning. Dette kan bl.a.<br />
realiseres sammen med den professionelle/sagsbehandler, der kender én (kontinuitet), forstår én og har<br />
handlemuligheder (tilbud).<br />
Jeg kan ikke sige noget entydigt om fælles konsekvenser for de unge i grupperne af tilfredse og utilfredse.<br />
Jeg får lyst til at slutte dette kapitel med Naders ytring: ”Til alle flygtninge: Vær ikke tilbageholdende.”<br />
Hvordan går det dem? 79
18 VENNER, KÆRESTE OG FRITID<br />
> Bedstevennen, bedsteveninden og vennerne<br />
Det ser ud til, at de unge kender mange mennesker på tværs af etniske grænser. De møder venner, hvor<br />
man primært møder venner: skoler og uddannelsessteder, arbejde, foreninger og klubber.<br />
Et par stykker spurgte mig, hvad jeg mente med venner. For dem er venner de tætteste, de kender (udover<br />
familie), dem de betror noget. I første u<strong>dk</strong>ast til spørgeskemaet figurerede et spørgsmål ”Hvem er din<br />
bedsteven?”. Det udelod jeg i det færdige spørgeskema, hvilket jeg imidlertid fortrød. I stedet blev det brugt i<br />
dybdeinterviewene.<br />
I kap. 10 er betydningen af bedstevenskabet kort nævnt. Samir siger om sine bedstevenner: ”Men de har<br />
stor betydning, fordi jeg ikke har anden familie i Danmark. Jeg kan tage ud og sove eller besøge dem. Jeg<br />
tager hjem til dem uden at spørge dem. Jeg har nøglen til deres lejlighed.”<br />
Marcel mødte sin bedsteven på asylcenteret, og da jeg spørger ham, hvad der er godt ved bedstevennen,<br />
svarer han: ”Han er god tror jeg. Det er fordi vi boede sammen. Vi havde næsten samme fornemmelse.”<br />
(Begge havde en svær præasylfase.)<br />
”Jeg har faktisk to (bedstevenner). Vi har alle tre boet i børnehus sammen ... Den ene har jeg altid boet<br />
sammen med. Men nu er han flyttet. Så det er to personer jeg kender rigtig godt.” (Hussein)<br />
Naders bedsteven har det svært. Han er landsmand og uledsaget flygtning. ”Jeg ser ham tit ... Jeg kan godt<br />
lide ham som menneske. Han er meget seriøs ... Han kender min kæreste ... når vi tager i biffen så er han<br />
også med. Han er også meget glad for mig.”<br />
Ahmad bruger meget sin bedsteven som tæt alliancepartner. De har mødt hinanden på asylcenteret og har<br />
holdt sammen lige siden. De kommer ikke fra samme land, men taler samme sprog. De bor heller ikke i<br />
samme by. Men det er ham, han kontakter, når han har brug for én at tale med.<br />
Aman fortæller, at han har en god ven fra tiden på asylcenteret. Hans ven har det ind imellem svært.<br />
A: Vi er gode venner, vi sidder og snakker om vores fremtid og datid og nutid og fortid, alt ... jeg kan godt<br />
snakke om alt med ham, men efterhånden ved jeg ikke, om jeg har en bedste ven.<br />
J: Fordi?<br />
A: Fordi folk har alt for travlt, man har ikke tid til hinanden ...<br />
En del af de unge har som sagt sluttet tætte venskaber på asylcenteret, forhold der i nogle tilfælde er blevet<br />
til bedstevenskaber. Disse venskaber er af stor værdi og grundlæggende betydning. Det er ikke nødvendigvis<br />
venskaber med landsmænd, men kan lige så godt være med sprogbeslægtede.<br />
Disse unge har sammen en fælles historie fra en tid i deres liv, hvor meget var usikkert, og hvor de ikke<br />
bestemte over deres egen fremtid. Disse ”gamle” bedstevenner udgør også kontinuiteten i deres liv, som<br />
ellers rent menneskeligt er svær at opnå. De rummer desuden både kulturel identitet og solidaritet.<br />
Emnet ”venner” er på ingen måde tilstrækkeligt belyst i dette bredtfavnende projekt. Venskaberne har stor<br />
betydning, fordi en samling om den egentlige familiekerne – storfamilien/forældrene – ikke eksisterer. Nogle<br />
har tætte danske venner, andre ikke, og jeg kan ikke uddybe det væsentligt. Hvorvidt og hvor ofte de ses<br />
med vennerne, er jeg ikke klar over. Men det er mit indtryk, at de fleste har et udbredt net af venner. Det i sig<br />
selv indikerer imidlertid ikke, hverken i hvilken grad de unge dækkes følelsesmæssigt, eller om de opfatter<br />
venskaberne som en del af integrationen.<br />
Efter at have udfyldt spørgeskemaet sad den unge kinesiske kvinde og jeg og talte lidt videre. Hun havde en<br />
veninde på besøg, en veninde fra tiden på asylcenteret, som ikke er kineser. De taler dansk sammen. På et<br />
tidspunkt talte vi om venskaber, og på mig virkede det så stærkt, at den kinesiske kvinde siddende ved siden<br />
af sin veninde sagde, at hun følte sig ensom. Hun ønskede ikke at have med andre kinesere at gøre, havde<br />
lige brudt med kæresten – af arabisk oprindelse – og fortalte, at hun gerne ville have danske venner.<br />
En del af hendes ensomhed er givet af eksistentiel karakter. Jeg tolker imidlertid også oplevelsen som udtryk<br />
for (integrationsmæssig) isolation. Fordi hun har boet i bofællesskab og gået på ungdomsskole, er hun ikke<br />
blevet introduceret til danskere. Endelig savner hun måske også det stabile forhold til en partner.<br />
Hvordan går det dem? 80
Under den senere behandling af spørgsmålet om alliancepartnere, fremgår det, at venner spiller en stor rolle<br />
i de unges liv.<br />
Det kunne være interessant dels at se på de unges venskabsforhold om 5-7 år. Bliver disse nye<br />
bekendtskaber venner for livet? Vil de overleve senere giftemål? Ligeledes kunne det også være af interesse<br />
at sammenligne disse venskaber med jævnaldrende unge danskeres. Baggrunden for at holde sammen har<br />
umiddelbart et alvorligere skær.<br />
> Kæreste/partner<br />
Cirka halvdelen af de unge har en kæreste (spørgsmål 17a). Flere af dem svarede, da jeg spurgte dem om,<br />
de havde en kæreste - ”ikke lige nu.”<br />
Den ene af kvinderne har tidligere været gift med en landsmand, men er blevet skilt.<br />
”Min eksmand kunne ikke forstå, at jeg kunne leve så dansk, men det ville jeg. Så han måtte tage alene<br />
tilbage til Afrika. Jeg har det godt her.” (Shukri). Hun er nu gift med en anden landsmand og har her i<br />
vinteren 2005 fået et barn.<br />
I kap. 9 fortalte jeg om den unge kvinde fra Sri Lanka, der ikke kunne bo alene i egen lejlighed, skønt det var<br />
det, hun gerne ville. Hun er nu blevet gift med en landsmand, som bor i udlandet.<br />
En af de øvrige tre unge kvinder har lige brudt med en kæreste. Ikke en landsmand, men en anden<br />
flygtning, der også er kommet til landet som uledsaget mindreårig.<br />
De to øvrige har ikke kærester. Men det vil de selvfølgelig gerne have.<br />
”Jo jeg vil gerne tage en uddannelse. Og øh, finde en god mand, og så vil jeg gerne have børn.” (Marian)<br />
Af de unge mænd lever den ene i et fast forhold med en dansk kvinde, som han har et barn sammen med.<br />
Af de øvrige 11, som har kæreste, har de 10 danske kærester, mens én er kæreste med en etnisk mindretalsbeslægtiget,<br />
som ikke er en landsmand.<br />
J: Har du en kæreste eller hvad?<br />
Nader: Ja, jeg har en kæreste.<br />
J: Hvad betyder det at have en kæreste?<br />
Nader: En kæreste, det er en person, hvor man ikke kan føle sig alene, hvor man kan have det sjovt med<br />
hinanden, hvor man kan forstå, og hvor man kan føle hinanden. Jeg synes, at det er sådan.”<br />
Ét er at have en dansk kæreste, noget andet er, hvem man så bliver gift med. Umiddelbart stiller de sig åbne.<br />
Havde de unge mænd boet i deres hjemland, ville flere af dem formodentlig have været gift i dag. De har<br />
alderen.<br />
J: En ung mand i dit hjemland ville han også gå i gifteplaner nu?<br />
Marcel: Jo det tror jeg.<br />
J: Sådan nogle tanker har du ikke endnu?<br />
MarceI: Nej ikke endnu. På et tidspunkt. Ikke endnu ...<br />
På spørgsmålet om, hvad der hører til et godt liv, svarer Samir bl.a.:<br />
S: Ja, senere at blive gift og ...<br />
J: Hvad tænker du, skal du giftes dansk? Har du tænkt på sådan noget?<br />
S: Det ved man ikke.<br />
J: Nej.<br />
S: Det kommer an på hvem man falder for.<br />
> Fritid<br />
Fritidslivet har som udtryk for social tilknytning og kulturel kompetence en betydning i integrationen. Spørgeskemaundersøgelsen<br />
afspejler, at ingen at de unge er isolerede i deres fritid. De er som unge mennesker<br />
flest sammen med andre en del af deres fritid. Hvorvidt der foregår en egentlig interetnisk kontakt, viser<br />
undersøgelsen ikke.<br />
Seeberg (2002) omtaler i sin undersøgelse, at mange tosprogede elever går til sportsaktiviteter, træning m.v.<br />
Dette har som hovedregel ”klikekarakter.” Dermed menes, at de unge dyrker fritidsaktiviteter i etnisk opdelte<br />
vennegrupper. Dette tyder ikke på en særlig interetnisk kontaktudveksling. Om dette også skulle være<br />
dækkende for de uledsagede, ved jeg ikke.<br />
Hvordan går det dem? 81
Jeg har som undersøger ikke været opmærksom nok på at få spurgt mere specifikt til de etnitske sider af de<br />
unges fritidsliv. Jeg har vedrørende fritid været optaget af, hvorvidt de var aktive på en eller anden måde, og<br />
hvorvidt de var isolerede.<br />
Endelig er det også en smags sag, hvor aktiv man har lyst til at være. Denne lyst har jeg ikke spurgt til.<br />
Spørgsmål vedrørende fritidslivet er heller ikke forfulgt i nogen udstrækning i dybdeinterviewene.<br />
> At møde andre unge uledsagede<br />
En af de unge kvinder udtrykker et stort behov for at mødes med andre uledsagede flygtninge.<br />
”Jeg kunne godt tænke mig et fælleshus, hvor man kunne bevæge sig hen for at møde andre (uledsagede)<br />
for at udveksle idéer.” (Marian). Hendes udtalelse er interessant, fordi hun har boet i Danmark i 12 år, føler<br />
sig dansk, og alligevel er hun ikke faldet helt til. I øvrigt blev hun dansk statsborger, under projektets forløb.<br />
Hun føler sig meget dansk, men er mørkebrun, hun føler sig ikke særlig afrikansk, men er mørkebrun, hun<br />
ønsker ikke at blive identificeret med indvandrere, der begår sig slet. Hun sad med dette savn efter et<br />
oplevet fællesskab med andre uledsagede flygtninge. På trods af, at hun med sit statsborgerskab er medlem<br />
af nationen, og at hun oplever sig dansk, har hun svært ved at se muligheden for endelig accept. Hun<br />
oplever, at forholdet til andre uledsagede er vigtigt, fordi de ved, hvad det vil sige at være uledsaget.<br />
På baggrund af kontakten med andre uledsagede som en vigtig del af integrationen, foreslog hun på<br />
lørdagsseminaret en ”buddyordning”, hvor en uledsaget, som har boet i Danmark i flere år, hjælper en<br />
nyankommen.<br />
> Konklusion<br />
At have et velfungerende privatliv med en bedsteven, øvrige venner og/eller en kæreste, får én til at føle sig<br />
mindre ensom, bringer kontinuitet ind i tilværelsen til deling af fælles historie i Danmark og fører fortrolighed<br />
med sig. Det forøger følelsen af samhørighed i privatfeltet og styrkelsen af den sociale kapital og dermed<br />
muligheden for bedre integration. Især virker det, som om bedstevennen/-veninden spiller en større og<br />
anden rolle end kæresten. Kærester går og kommer, hvorimod bedstevenner bliver.<br />
Den gode basis blandt (bedste)venner (-)inder burde indgå som et integrationsparameter.<br />
To af de unge bringer tidsperspektivet på bane. Den ene har selv kæreste og bemærker, hvordan tiden med<br />
landsmænd og dermed bedstevennen er minimeret i bemærkelsesværdig grad. Den anden har ikke selv<br />
kæreste, men det har bedstevennen, og her bemærkes også, at tiden til bedstevenneforholdet indskrænkes.<br />
Formodentlig kommer dette til at overgå flere af de unge efterhånden som forholdet til kæresten etableres og<br />
kræver mere tid. Dette behøver ikke at forringe det kvalitative og unikke som bedstevenne- og bedstevenindeforholdet<br />
har, men der opstår et savn.<br />
En af de unge kvinder har foreslået en buddyordning. Dette er medtaget i anbefalingerne. Desuden bragte<br />
hun spørgsmålet om et samlingssted for de unge uledsagede op. Det måtte vel være muligt at de<br />
uledsagede et par steder i landet fik et lokale stillet til rådighed, hvor de kunne mødes, komme og gå.<br />
Hvordan går det dem? 82
19 ALLIANCEPARTNERE<br />
Jeg begynder dette afsnit med en opgørelse af spørgsmålene om alliancepartnere (27-27f). Sammenlagt er<br />
der afgivet 261 svar. Antal svar indenfor de enkelte spørgsmål går fra 33-51. Flest svar er der til emnet om<br />
fremtiden (27b – 51 svar). Færrest er der til emnerne om drømme/ønsker og økonomiske problemer (27c og<br />
e – 33 svar). Emnet ”fremtid” er det eneste, hvor der forekommer mere end 50 svar.<br />
De unge udvælger tydeligt alliancepartnerne alt afhængig af emnet. (For nærmere, se bilag 7).<br />
Samlet ser fordelingen således ud:<br />
Danskere i øvrigt<br />
Professionelle<br />
Etniske familie i<br />
udlandet<br />
Etniske familie i<br />
Danmark<br />
Professionelle<br />
23%<br />
Andre<br />
Venner<br />
Partner<br />
Sig selv<br />
Samlet opgørelse over brugen af<br />
alliancepartnere<br />
0 5 10 15 20 25 30 35 40 45 50 55 60 65 70 75<br />
Antal svar<br />
Samlet opgørelse over brugen af<br />
alliancepartnere<br />
Danskere i<br />
øvrigt<br />
6%<br />
Andre<br />
5%<br />
Venner<br />
28%<br />
Sig selv<br />
12%<br />
Hvordan går det dem? 83<br />
Partner<br />
7%<br />
Etniske<br />
familie i<br />
udlandet<br />
4%<br />
Etniske<br />
familie i<br />
Danmark<br />
15%
Da spørgsmålene ikke har faste svarmuligheder, er der følgelig kommet mange slags svar. Jeg har måttet<br />
gruppere de mange svarmuligheder, for at opgørelsen skulle have interesse.<br />
Sig selv dækker svarene: sig selv og ingen.<br />
Partner dækker svarene: mand, kone, kæreste.<br />
Etnisk familie i Danmark dækker svarene: familie, fætter, søster, bror, mor og faster.<br />
Etnisk familie i udlandet dækker svarene: familie, kusine, fætter, mor, forældre, søskende og onkel.<br />
Venner dækker svarene: venner, gode venner, veninder, bedsteven/-veninde og kammerater.<br />
Professionelle dækker såvel nuværende som tidligere professionelle: sagsbehandlere, socialrådgivere,<br />
kontaktpersoner, plejefamilie, plejefar, lærere, studievejledere, personale i børnehuse, kommunen og støttepersoner.<br />
Danskere i øvrigt dækker svarene: papfamilie, arbejdskolleger, arbejdsgiver og bank.<br />
Andre dækker svarene: mange, alle mulige folk, alle interesserede, nysgerrige, alle der kender mig, flere,<br />
alle og landsmænd.<br />
> Individuelle tendenser i valg af alliancepartnere<br />
Det kan konstateres, at alle projektets unge har alliancepartnere. Jeg kunne i denne sammenfatning tænke<br />
mig at se lidt nærmere på hver enkelt informant, fordi jeg under registreringen opdagede tendenser i forhold<br />
til den enkeltes valg af allierede. Nogle brugte eksempelvis en meget snæver kreds, mens andre i langt<br />
højere grad talte med mange. På denne måde kan vi også se, om der er nogen, der er overladt meget til sig<br />
selv, eller om nogle bevidst vælger dette.<br />
Jeg vil gøre opmærksom på, at der er tale om tendenser, som jeg dog mener afspejler nogle strategier:<br />
Adnen: Ingen besvarelse.<br />
Aman: Bredt udvalg af alliancepartnere alt afhængig af emnet.<br />
Filip: Ingen besvarelse.<br />
Mahmoud: Bredt udvalg af alliancepartnere alt afhængig af emnet<br />
Kamal: Forholdsvist bredt udvalg af alliancepartnere.<br />
Almir: Vægten på venner og familie i udlandet.<br />
Marcel: Vægten på familien i Danmark og tidligere professionelle.<br />
Hussein: Delvist besvaret. Venner og lillesøster er nævnt.<br />
Peter: Bofællesskab, brødre og venner i folkeskolen.<br />
Tomas: En vis vægtning af familien her og i udlandet, kæreste og sagsbehandler.<br />
Jeya: Klarer en del selv, ellers få alliancepartnere.<br />
Karim: Vægten på bedsteven og venner.<br />
Amir: Danskere og venner.<br />
Farid: Vægten på professionelle.<br />
Abdi: Mange.<br />
Mehmet: Klarer en del selv, ellers herboende familie.<br />
Alex: Bredt udvalg efter behov.<br />
Jejandran: Etniske familie, han bor hos.<br />
Barathy: Vægten på professionelle og derudover landsmænd.<br />
Ahmad: Klarer en del selv, ellers bedsteven og plejefar.<br />
Nader: Klarer meget selv, ellers partner og danske familie.<br />
Hassan: Vægten på professionelle, derudover familie i udlandet.<br />
Joe: Vægten på professionelle og derudover broderen.<br />
Shukri: Få og tætte – partner og bedsteveninde.<br />
Samir: Mange venner, også (danske) voksenvenner.<br />
Marian: Få og tætte – bror, venner og sig selv.<br />
Christine: Forholdsvist bredt udvalg efter behov.<br />
Esan: Bredt udvalg efter behov, dog ikke professionelle.<br />
Mehdi: Overvejende professionelle.<br />
Pei Lei: Overvejende venner og desuden kontaktperson.<br />
> Konklusion<br />
Der eksisterer tre markante grupper af alliancepartnere:<br />
Hvordan går det dem? 84
Venner, professionelle og herboende etniske familie.<br />
Derudover klarer de unge en del – for og med sig selv.<br />
I forhold til de omtalte emner nævnes de unges forældre stort set ikke. ”Mor” er nævnt 4 gange. Det drejer<br />
sig om 2 mødre, hvoraf den ene opholder sig i Danmark. ”Forældre” er nævnt 2 gange og af den samme<br />
informant. I følge denne opgørelse tales der meget lidt med forældrene om ovenstående.<br />
Kæresten nævnes kun 12 gange. Det skyldes formodentlig, at flere af forholdene er unge og måske kortvarige,<br />
og at emnerne er ”store.”<br />
Alle unge nævner venner mindst en gang i deres besvarelser, hvilket understreger de unges behov for og<br />
afhængighed af hinanden – som unge. De spiller en stor rolle i hinandens liv. Derimod har ikke alle unge<br />
nævnt de professionelle. Der er unge, der er meget afhængige af den professionelle, mens der tilsvarende<br />
er unge, der helst klarer livet uden. Den voksne i de unges liv er – udover den professionelle – oftest et<br />
herboende etnisk familiemedlem.<br />
I projektforløbet er det blevet klart, at det er vigtigt at være etableret blandt sine egne – både andre unge<br />
uledsagede, etniske venner og familiemedlemmer. Dette understreger opgørelsen.<br />
For mig at se er det at være etableret blandt ”sine egne” ligeså vigtig en integrationsfaktor som at have<br />
kontakt til majoritetsbefolkningen, vel og mærke i betydningen både-og. Jeg gentager lige Togeby og Møller<br />
– her direkte citeret: ”Et af de bedste tegn på vellykket integration af en etnisk minoritet i det danske samfund<br />
er antagelig, at der findes mange og gode venskabelige relationer mellem medlemmer af minoriteten og<br />
medlemmer af majoritetsgruppen.” (1999:40).<br />
Efter min mening mangler de fleste unge gedigen kontakt med voksne danskere, som de ikke kender fra<br />
omsorgssystemet. Voksne, der vil tage dem under deres vinger i den udstrækning, der gensidigt kan<br />
etableres overenskomst. Det gælder også den unge, der er blevet 21 år.<br />
Interessant er det, at de unge som helhed bruger de professionelle ganske rationelt. Udbudet af professionelle<br />
er bredt. På spørgsmålet 27f får professionelle som den eneste gang flest svar – halvdelen.<br />
Spørgsmålet lyder: ”Hvem får du hjælp af, når du f.eks. får henvendelser fra det offentlige, du ikke forstår?”<br />
Ellers ”scorer” professionelle højt i spørgsmålene 27b og e (spørgsmål vedrørende ”fremtid” og ”økonomiske<br />
problemer”). I spørgsmål 27b overgås de af ”venner”, medens de i spørgsmål 27e er på linje med svaret ”sig<br />
selv”.<br />
Ellers knyttes de øvrige emner til privatsfæren – først og fremmest venner og herboende etniske familie.<br />
Hvordan går det dem? 85
20 DISKRIMINATION<br />
Spørgeskemaets spørgsmål 20 lyder således: ”Har du oplevet at blive diskrimineret?”. 18 unge svarer, at de<br />
har oplevet at blive diskrimineret, mens 12 svarer benægtende. Nedenstående følger nogle eksempler på,<br />
hvad de unge oplever som diskrimination. Diskriminationens udtryk kan have et meget personlig rettet udtryk<br />
eller være af et mere generelt indhold, men har som effekt en sårethed, en frustration, en vrede og/eller en<br />
forbitrethed.<br />
> Eksempler på diskrimination, der rammer personligt<br />
”Jeg har oplevet, at gamle damer i Lyngby vender sig om efter mig og siger: ”Hvorfor tager du ikke hjem hvor<br />
du hører til?””<br />
”Jeg har også været ude for, at når vi har siddet nogle venner og talt sammen på vores eget sprog i S-toget<br />
så er der nogle gamle damer, der siger til os: ”Tal dog dansk.””<br />
”Jeg får ikke respekt nok.”<br />
Dette sagt af en ung mand, der er yderst velintegreret hvad angår selvforsørgelse og det danske sprog. Ind<br />
imellem bliver han træt af at skulle udsættes for tilråb, fordi han er den han er, hvad angår udseende og<br />
sprog.<br />
Han husker også et eksempel fra teknisk skole, hvor de studerende blev bedt om at indhente en straffeattest.<br />
Læreren spurgte ham en ekstra gang, om han nu var sikker på, at hans straffeattest var ren.<br />
”Jeg har mange oplevelser med diskrimination. Folk i biler, der ruller vinduet ned og råber ”neger” efter mig.<br />
Det gør ikke så meget når det er en araber, men danskere. Det gør ondt.”<br />
Den unge mand fortæller, at der er tale om unge fyre, der på denne måde chikanerer medborgere. Det er<br />
interessant, at han skelner mellem, om de chikanerende er danske (af udseende) eller arabiskudseende. Det<br />
sårer i højere grad, når det er repræsentanter fra majoritetsbefolkningen, der ydmyger ham. ”Araberne, de er<br />
jo bare dumme, at de gør det samme. De skulle vide bedre.”<br />
Han skelner også mellem brugen af diskriminerende ords anvendelse i vennekredsen og andre steder. I<br />
vennekredsen er det acceptabelt at bruge ordene: neger (nigger), perker, fed.<br />
Vi taler om accept. Hun fortæller: ”Det er også den der accept, der er meget svær. Selv om jeg bliver<br />
gammel, og lige meget om jeg kan sproget, så er det farven man kikker på. Så at blive accepteret af dem,<br />
det kan man lige så godt glemme.” (Marian)<br />
En anden af de afrikanske kvinder fortæller om en oplevelse, hvor en ældre mand gik forbi hende på gaden<br />
og højlydt kommenterede hendes udseende: ”Sikke en lang neger med lange ben.” (Christine)<br />
Det kan også ”blot” dreje sig om én, der passerer hende og siger :”Neger.”<br />
At man ikke nødvendigvis behøver at skille sig ud fra massen i nogen særlig grad, fortæller Karim, der, hvad<br />
angår udseende, skiller sig meget lidt ud fra danskere i gadebilledet.<br />
Han oplever imidlertid også diskrimination på gaden. Eksempelvis at unge danskere giver ham fingeren og<br />
råber ”perker”.<br />
”Til fester oplever jeg at blive gloet på, ligesom man glor på en fremmed på gaden, på arbejdet.” (Karim).<br />
”Jeg ligner én der kommer fra et muslimsk land. Jeg er ikke muslim.” (Mehdi)<br />
En af de unge afghanere nævner mange eksempler på diskrimination i hverdagen – der gælder simpelthen<br />
andre regler. Umotiverede politiantastelser, ren chikane, den ekstra billetkontrol, lærere, der overser én osv.<br />
På en burgerbar har han oplevet, at han, da det blev hans tur, blev sprunget over med bemærkningen ”Du<br />
må vente på min kollega.” ”Hvorfor skal jeg springes over?”<br />
”Jeg bliver afvist på nogle diskoteker. Så går jeg bare et andet sted hen.” (Hassan)<br />
Den unge kvinde, der har boet i 12 år i Danmark, fortæller:<br />
”Jeg har kæmpet og kæmpet. Jeg bliver stadig diskrimineret – sat i bås. Jeg må finde kræfter. Danmark er<br />
en del af mit liv. Jeg må finde kræfter, inden jeg går ud for at finde nyt arbejde. Men hvor skal man bevæge<br />
sig hen? Også mine landsmænd ser skævt til mig. Det er ikke bare danskerne.” (Marian)<br />
Hos nogle af de unge, der har været i landet i mange år, sporer jeg en vis resignation, hvad angår accept og<br />
fravær af diskrimination.<br />
Hvordan går det dem? 86
Den unge tjetjener oplevede i forbindelsen med gidseltagningen i Beslan, 2004, at han fik rollen som<br />
repræsentant for tjetjenske terrorister:<br />
”Jeg måtte forsvare mig i forbindelse med gidseltagningen i Beslan.”<br />
Flere af de unge har uheldige oplevelser med politiet.<br />
Mahmoud:<br />
Episode med S-togskontrollør på grund af manglende klip. Kontrolløren tager M med ud på perronen, hvor<br />
han griber fat i Ms tøj og slynger ham op mod en væg. M bløder. M vil ikke give kontrolløren sit ID-kort, fordi<br />
han er sur på ham. Politiet tilkaldes. M viser sit ID-kort. Politiet kører. Rapporten gøres færdig. M glemmer<br />
sagen. Han in<strong>dk</strong>aldes til retsmøde og dømmes skyldig. Enten fængsel eller 10.000 kr. i bøde og behandling<br />
hos psykolog. I dag betaler han af på bøden og går til psykolog.<br />
Episoden skete da M lige var tilflyttet den by, hvor han bor i dag. Han forstod ikke ret godt dansk på det<br />
tidspunkt, og talte slet ikke ret godt dansk.<br />
Han fortalte om endnu en uheldig episode med politiet, som også endte med en bøde, hvoraf han mangler at<br />
tilbagebetale halvdelen.<br />
Mahmoud fortæller, at disse ualmindelige kedelige oplevelser med myndighederne har været en uheldig og<br />
svær start på livet i Danmark. Som afsluttende replik siger han til mig: ”Måske min skyld? Jeg fortstår ikke<br />
regler. Nu forstår jeg regler.”<br />
”Politiet misbruger deres magt. Sproglige unøjagtigheder fra en udlænding bliver til en misforståelse.” (Aman)<br />
En af afghanerne fortæller følgende:<br />
”En dag var vi nogle stykker med bussen ud til Rosenlundcenteret. Da vi stod af bussen, stod politiet udenfor<br />
og ventede. Uden at vi vidste hvorfor, blev vi beordret til at stille os op ad en mur. Bagefter visiterede de os.<br />
Vi fik aldrig at vide hvorfor. Jeg ligner en af de unge fra Mellemøsten, og jeg tror, at det er derfor de fik øje på<br />
os.”<br />
> Erfaringer med diskrimination af mere almen karakter<br />
”En udlænding må opføre sig langt mindre provokerende end en dansker. Det virker stærkere når en<br />
udlænding provokerer.” (Aman)<br />
”Man bliver ikke accepteret af samfundet – folk på gaden. Myndighederne skal ikke prøve at finde vores<br />
forskelle, men ligheder og muligheder.” (Aman)<br />
”Det er svært at være her. Systemet er i orden. Men psykisk påvirker det negativt med mediernes omtale af<br />
indvandrere.” (Christine)<br />
”Når man tænker fremmed, tænkes der Mellemøsten.” (Aman)<br />
A: De der udlændinge, de er nogle dovne dumme mennesker, de gider ikke at arbejde, de er dovne, de vil<br />
udnytte vores system. Jeg har hørt rigtig meget.<br />
J: Hvor har du hørt det henne?<br />
A: Jeg har hørt det på rådhuset, i Brugsen , i avisen, på fjernsynet.<br />
Aman fortæller videre i en bitter tone.<br />
”... De giver os skylden, de siger: ”at de arbejder ikke.” Jeg har arbejdet som garderobemand, pædagogmedhjælper,<br />
butiksassistent, jeg har malet, jeg har slået græs, jeg har gjort alle mulige ting. Der kommer et<br />
job, og jeg har aldrig sagt nej.” Amans vrede slår igennem.<br />
En enkelt udtrykker vrede over de almindelige bemærkninger om, at udlændinge kan lide at være på<br />
bistand. ”Det er vi, fordi vi ikke kan få job.” (Mehmet)<br />
”Selv pædagoger siger, at muslimer er ...” (Mehmet)<br />
”Jeg er træt af danskernes fordomme om at udlændinge kommer for at udnytte.” (Alex)<br />
”Danskerne tror, at de har en dansk kultur, men en masse er ikke af dansk oprindelse – ord, kaffe, kristendom<br />
– at være en del af globaliseringen fattes ikke.” (Aman)<br />
”Der er fire grunde til at jeg diskrimineres: 1. Jeg er muslim (religion). 2. Jeg er sort (farve). 3. Mediernes<br />
synsvinkler. 4. Regeringens måder at udtrykke sig på. For eksempel at udlændinge ikke gider at arbejde, at<br />
udlændinge ødelægger det danske samfund, at udlændinge er kriminelle. De fortæller kun dårlige ting.” (En<br />
af de unge afrikanere)<br />
Hvordan går det dem? 87
Nogle oplevelser og overvejelser giver sig udtryk i lidt mere bitre bemærkninger<br />
”De skide muslimer. Nazister må sige sin mening, vi må ikke.” (Aman)<br />
”Det er uretfærdigt at kriminelle kan få en lejlighed, når det er svært for os andre.” (Hussein)<br />
”Jeg kender til alle de fordomsfulde ytringer.” (Abdi)<br />
”Danskerne kikker på udlændinge på én måde.” (Esan)<br />
> Videre diskussion af diskrimination<br />
I projektet deltager 9 afrikanere. Blandt de 18 informanter, der fortæller, at de har oplevet diskrimination,<br />
figurerer 8 ud af de 9 afrikanere.<br />
Der er 10 unge, der svarer ”ofte” eller ”flere gange” på oplevet diskrimination. Heraf kommer 6 ud af de 10<br />
svar fra afrikanerne.<br />
De øvrige 4 svar ytres af 2 afghanere, 1 iraker og 1 tjetjener.<br />
Det er ret uundgåeligt, at er du ”sort”, kommer du til at høre for det.<br />
Diskrimination opleves stærkere af nogle af de unge end af andre. Dette er en tendens, der også afspejles i<br />
andre undersøgelser lavet i Danmark.<br />
Udbredelsen af diskrimination er vigtig at beskæftige sig med, fordi diskrimination er med til at selektere og<br />
segmentere grupper af etniske minoriteter. Dette forøger muligheden af og medvirker til, at etniske grupper<br />
marginaliseres socialt.<br />
Mikkelsen (2001:128) skriver, at der blandt marginaliserede grupper findes både en stærk tendens til at<br />
nedtone den oplevede diskrimination samtidig med, at der er en tendens til at opfatte forskelsbehandling og<br />
barrierer som diskrimination.<br />
I bogen ”Oplevet diskrimination” (Togeby & Møller, 1999) tages fat på flere tilsyneladende paradoksale<br />
problemer, bl.a. hvorfor nogle oplever mere diskrimination end andre.<br />
”En høj grad af oplevet diskrimination kan både være udtryk for, at man udsættes for grov<br />
forskelsbehandling, og for at man ofte fortolker begivenheder og hændelser som diskrimination. En lav grad<br />
af oplevet diskrimination kan omvendt både være udtryk for, at man ikke udsættes for nogen videre<br />
forskelsbehandling, og for at man ikke tolker de ting, der overgår én, som diskrimination, eller for at man<br />
fortier de negative oplevelser.” (Ibid. 107). Komplekst med andre ord, også for én selv.<br />
Jeg finder Togebys og Møllers analyser velegnede til at forklare de udtrykte forskelle på oplevet diskrimination<br />
blandt de unge og fortsætter med at referere fra bogen.<br />
Nogle udsættes objektivt for dårligere behandling end andre. Forfatterne peger på tre forklaringer på<br />
diskrimination:<br />
- Nogle er genstand for flere fordomme end andre. De kan også være fremstillet i et særligt dårligt lys af<br />
medierne. Eksempelvis somalierne.<br />
- Nogle diskrimineres, fordi de ikke lever op til almindelige krav, der f.eks. stilles i uddannelsessystemet. Det<br />
gælder f.eks. flygtninge og indvandrere, der taler meget dårligt dansk.<br />
- Unge mænd med et højt aktivitetsniveau kendt fra storbyernes gader og således udsat.<br />
Det subjektive aspekt af oplevet diskrimination gør sig gældende på to forskellige måder.<br />
- Nogle mennesker er hurtigere til at fortolke hændelser som diskrimination.<br />
- Nogle mennesker vælger at tie med den oplevede diskrimination.<br />
Som forklaringsmodel til den subjektive side af oplevet diskrimination bruges tre forskellige socialpsykologiske<br />
teorier, som her kort opridses til perspektivering af de unges mange oplevelser af diskrimination.<br />
1. Social indlæring. Mennesker lærer tidligt nogle rollefordelinger, hvorefter forskelsbehandling bliver<br />
opfattet som naturlig og svær at ændre.<br />
2. Social identitet. Alle mennesker har brug for en positiv social identitet. Man kan enten resignere og<br />
acceptere omverdenens negative billede af sig selv eller øge selvrespekten ved at betone<br />
minoriteternes værdier.<br />
3. Relativ deprivation. Det er en teori, at det ikke er den objektive behandling, der er afgørende for om<br />
mennesker oplever sig forbigået og diskrimineret, men at det afhænger af de grupper, man<br />
sammenligner sig med – ens referencegrupper. Det forklarer, hvorfor at det er de sprogligt og<br />
Hvordan går det dem? 88
uddannelsesmæssigt mest velintegrerede, der oplever mest diskrimination. De føler sig nemlig<br />
berettiget til at blive behandlet på lige fod med danskerne. (Togeby & Møller, 1999:108-109).<br />
Fordi diskrimination er så mangefacetteret, leder Mikkelsen (2001) opmærksomheden hen på nogle<br />
objektive og subjektive forhold, der også er genkendelige i de unges udsagn. Som objektive variabler<br />
nævnes bl.a.: køn, alder, civilstand, antal år i Danmark, indvandrerstatus, uddannelse, danskkundskaber.<br />
Subjektive variabler er eksempelvis: religiøsitet, vennekreds, oplevet integration, fremtidig tilknytning til<br />
Danmark.<br />
Unge oplever tilsyneladende større diskrimination end ældre, hvilket forklares med større udadvendt aktivitet<br />
og en eventuel konkurrence med jævnaldrende danskere. Unge er desuden meget bevidste om diskriminationsdebatten<br />
i samfundet. Lever man derudover i boligområder med overvejende danskere, stiger risikoen<br />
for diskrimination.<br />
Noget tyder også på, at de, som har opholdt sig i kortest tid i Danmark, oplever mindst diskrimination.<br />
Flygtninge oplever tilsyneladende mindre diskrimination end indvandrere, bl.a. fordi flere af dem har været<br />
forfulgt og udsat for overgreb.<br />
Jo højre uddannelse man har, og jo bedre danskkundskaber man besidder, jo mere oplevet diskrimination.<br />
Endelig skal som sidste faktor nævnes det forhold, at om man føler sig ”godt integreret” ingen indflydelse har<br />
på den oplevede diskrimination. Hvorimod ”dårligt integrerede” er mere disponeret for diskrimination.<br />
(Mikkelsen, 2001:133-140).<br />
> Konklusion<br />
Opsummerende kan man på baggrund af de unges udsagn om diskrimination udlede, at de unge flygtninge i<br />
dette projekt alene på baggrund af at være unge og ugifte potentielt skulle være udsat for at opleve<br />
diskrimination. Har de dertil gode danskkundskaber, vil oplevelserne øge.<br />
Af materialet kan det (desværre) ikke overraskende udledes, at afrikanererne som helhed er meget udsatte<br />
for personlig diskrimination, skarpt forfulgt af dem, som ligner folk fra Mellemøsten.<br />
De fire unge, der giver udtryk for ofte at have oplevet diskrimination, er to somaliere, en afghaner og irakeren.<br />
Alle fire må siges at være velintegrerede med et pænt til et godt dansk. På spørgsmålet om, hvordan han<br />
lever med diskriminationen, fortæller den unge afghaner, at psykologen har lært ham at lukke af.<br />
Som mindretal er det imidlertid ind imellem svært at holde balancen. Diskriminerende og nedsættende<br />
udtalelser om en bestemt mindretalsgruppe har det med at ramme personligt i første omgang. Man skal<br />
være ovenpå, hvis man skal kunne sortere i udvalget rent kognitivt og ikke lade sig ramme hver gang. Jeg<br />
oplever imidlertid ikke, at de unge i nogen særlig grad projicerer deres skuffelser, vrede, traumer ud på det<br />
danske samfund. Hvilket må anses for at være en ressorce og en mulighed i integrationsøjemed.<br />
Oplevelser af diskriminerende karakter med myndighedspersoner sætter sig stærkt, fordi disse totalt erobrer<br />
feltet og magten til, hvad der skal defineres og hvordan. Nogle af de nævnte oplevelser beskriver<br />
myndighedspersoners reaktioner på et sprogligt problem. John Gumprez har lavet studier om crosstalk. Han<br />
påviser, at intonation kan udløse agressioner. Hvorvidt opfattes et mangelfyldt dansk som en provokation<br />
hos nogle myndighedsrepræsentanter? Sådanne oplevelser skævvrider forholdet til autoriteter i det danske<br />
samfund.<br />
Diskrimination er en stor og reel barriere for såvel den praktiske som den psykosociale integration. Ikke at<br />
føle sig integreret har rod i manglen på accept og fremmedhedsfølelsen, men da følelsen bl.a. indtræffer, når<br />
andre mener, at de har ret til at diskriminere én på ens identitet, er det svært håndterligt og ømtåleligt,<br />
således som de unge udtrykker det. Endnu sværere bliver det, hvis de mange oplevelser får karakter af<br />
symbolsk vold med mindreværdsfølelse og stigmatisering til følge.<br />
De unges strategi for ikke at lade sig ramme hver gang er privat, og ofte dreje det sig om at lukke af.<br />
Hvordan går det dem? 89
21 <strong>DET</strong> PSYKISKE HELBRED<br />
Flere af de unge, der vurderer deres psykiske tilstand som ”god,” giver udtryk for stressede situationer. Jeg<br />
forestiller mig, at nogle af dem lever med en relativeret målestok for, hvordan det er at have det godt. Vi<br />
kommer i vane med at leve med det, vi lever med, og kan miste fornemmelsen for det urimelige i at have det<br />
svært.<br />
Nogle af de unge, som besvarede spørgsmålet om deres psykiske tilstand med ordet ”svingende,” knyttede<br />
kommentarer på om ensomhed og forfærdelige minder. Det lyder, som om det både er fortiden med dens<br />
barske oplevelser og nutiden med dens ensomhed og usikkerhed ved tilværelsen i Danmark, som indvirker<br />
på sindets tilstand. Nogle af de unge er ”vandrere” om natten eller om dagen i naturen eller i kvarteret, hvor<br />
de bor.<br />
Får disse unge den kvalificerede hjælp, de har behov for?<br />
En af de unge fortalte, at han var holdt op med at gå til psykolog, fordi psykologen ville have, at han skulle<br />
fortælle om krigsoplevelserne i Afghanistan. Det orkede han ikke. Han havde brug for hjælp til at strukturere<br />
sin hverdag. Han holdt derfor op og forsøger nu at klare sig selv.<br />
En af mine venner hørte en dag ved et tilfælde udpluk af et bånd fra et dybdeinterview. Hans umiddelbare<br />
reaktion var, at det var et meget alvorligt ungt menneske, som fortalte. Og det er jo rigtigt. De unge besidder<br />
en for deres alder moden indsigt i egen tilværelse. Disse børn/unge, hvoraf mange har været udsat for<br />
politisk vold, påtager sig en voksenrolle. Selv om de fremtræder ansvarsfuldt og modent, er det imidlertid<br />
ikke sikkert, at deres følelsesmæssige udvikling formår at holde trit med en forceret udvikling. ”Derfor er der<br />
ikke nødvendigvis overensstemmelse mellem det voksne niveau, de handler på, og det ungdommelige<br />
niveau, de føler på.” (Borge, 2004:183).<br />
Borge beretter om, hvordan forældreløse børn i det sydlige Sudan tager sig af hinanden som i familier.<br />
Drengene kalder deres venner for deres kvasibrødre, og de hjælper hinanden. En social kompetence til at<br />
tage sig af hinanden.<br />
> Fortidens tab og nutidens problemer<br />
”I mit hjemland var jeg træt – fysisk. Her er jeg træt – psykisk. Hele tiden tænker jeg.” (Ahmad)<br />
”Svært at fortælle om krigen til en dansker. Ikke så interesseret i mit liv.” (Almir)<br />
Fortidige oplevelser, der for dem alle ligger mindst tre år tilbage, kan let forklare en svingende psykisk<br />
tilstand. Om sådanne forklaringer og teorier er der flere undersøgelser. Barneflygtningens traumatiserede<br />
fortid er beskrevet. Flere af de unge har imidlertid efterfølgende lidt under en præasylfases usikkerhed, livet i<br />
flygtningelejren, udflytningen til kommunen eller i den bratte overgang til at skulle klare livet selv. Jeg er som<br />
sagt af den opfattelse, at også sådanne aktuelle forklaringer ligger til grund for en svingende sindstilstand.<br />
Jeg har tidligere været inde på den stressede tilstand flere af de unge befinder sig i i perioden med<br />
ansøgning om fornyet opholdstilladelse. Ligeledes er flere af dem sårbare for diskriminerende udtalelser.<br />
Endelig skal man være opmærksom på det pres, der ligger på hver enkelt i integrationsbestræbelserne. Jeg<br />
vil henlede opmærksomheden på anomibegrebet, som jeg er stødt på hos Marianne Skytte<br />
(1999:65/66). ”Anomibegrebet er det pres, der er på et individs adfærd, når de samfundsmæssige accepterede<br />
normer er i konflikt med sociale realiteter for det enkelte individ. Dette er situationen når en etnisk<br />
minoritetsperson lever med akut pres, at han skal kunne tale dansk og have arbejde, og mulighederne er<br />
begrænsede at opnå.”<br />
Et andet psykologisk begreb, som beskriver den stresstilstand flygtninge/indvandrere kan komme i, er<br />
akkulturativ stress. Ifølge psykolog Birthe Nielsen (2005) er begrebet udviklet i forlængelse af WHOs<br />
definition af mental sundhed og beskriver reaktioner opstået i forbindelse med akkulturationsprocessen.<br />
Akkulturation defineres ifølge Ahearn & Athey (1991) ”as a cultural exchange that results from continous,<br />
first-hand contact between two distinct cultural groups.” (Ibid. 21). Stresstilstanden kan altså opstå i den<br />
socio-kulturelle sammenhæng, som kulturmødet foregår i. Årsagerne til en forøget akkulturativ stresstilstand<br />
er i følge Birthe Nielsen (2005) eksempelvis assimilationspres og hverdagsracisme, som projektets unge har<br />
mange eksempler på. En ophobning af negativ kontakt med det danske samfund kan medføre reaktioner<br />
Hvordan går det dem? 90
som udtryk for stresstilstanden. Disse kan eksempelvis være forvirring, angst, depressioner og oplevelsen af<br />
at være marginaliseret, som igen kan forårsage psykosomatiske lidelser. Det er derfor vigtigt, at både de<br />
unge selv, men også omgivelserne er opmærksomme på uforløste situationer og problemer, som opstår,<br />
fordi man ikke kan se muligheden for videre integration.<br />
Projektets unge har i forbindelse med begrebet integration udtrykt forskellige følelsesmæssige holdninger.<br />
De har også fortalt, hvad de synes, integration er. En opfattelse, der umiddelbart svarer til projektets parametre.<br />
De synes man skal integrere sig, de gør det, men oplever, at de ikke får anerkendelse for det.<br />
”Danskerne kræver at jeg opfører mig ordentlig og ligner en dansker. Man skal glemme alt om sin baggrund,<br />
kultur, religion. Dvs. assimilation.”<br />
”Når man har gjort det hele er man alligevel ikke accepteret på grund af hudfarve eller religion. Vi skal gøre<br />
det bedre end danskerne.”<br />
”Danskerne mener assimilation, når de taler om integration.”<br />
”Hvis jeg skal spise svinekød, drikke mig fuld og give mine forældre fuck-fingeren, så bliver jeg aldrig<br />
integreret.”<br />
Disse udtalelser stammer fra lørdagsseminarets debat om integration (bilag 11). I disse udsagn er indlejret<br />
potentielle muligheder for en stresstilstand, fordi de unge oplever ikke at have lov til at spejle deres egen<br />
kultur i integrationsprocessen. Udviklingspsykologien taler om, at individet spejler sig og bliver spejlet. Kun at<br />
opleve at man skal spejle sig i værtslandets kultur er halv spejling. Derforuden oplever de unge ofte, at deres<br />
egen kultur omtales negativt. Negativ spejling kan medføre lavt selvværd, angst for at involvere sig, selvets<br />
skrøbeliggørelse, og dette kan resultere i at uhensigtsmæssige forsvarsmekanismer træder i funktion.<br />
(Nielsen, 2005).<br />
Her skal ikke males fanden på væggen, blot peges på reaktioner på integrationsbarrierer, der kan synes<br />
uløselige. Plusfaktoren for de unge er et stadigt mod på at opleve nyt og blive ved med at integrere sig.<br />
Birthe Nielsen understreger, at unges reaktioner på livet før tiden i Danmark altid skal forstås i lyset af den<br />
akkulturative kontekst i eksilet.<br />
> Tanker om flugt, alder, årsag og trivsel<br />
Tre af projektets unge har som hovedårsag til at flygte – ønsket om et bedre liv (spørgsmål 14). To af dem er<br />
forældreløse. En var flygtning i et naboland. Desuden er en flygtet (fra krig og uro) i troen på, at familien<br />
skulle komme bagefter (hvilket ikke er sket). Han opfatter sig ikke som flygtning. Jeg har spekuleret over, i<br />
hvilken grad alder og flugtårsager medvirker til den senere tilpasning og dermed til den unges integration. Mit<br />
materiale er ikke stort, alligevel sidder jeg med en formodning om, at det dels kan medføre tilpasningsproblemer,<br />
hvis barnet er sendt hjemmefra i 11-12 årsalderen, og at det kan give yderligere tilpasningsproblemer,<br />
hvis flugtårsagen er ønsket/kravet om uddannelse og et bedre liv.<br />
Jeg er af den formodning, at de børn der sendes af sted som ganske unge – som f.eks. 12 årige – i højere<br />
grad lider under deres savn efter forældrene end de børn, der eksempelvis flygter som 15 årige.<br />
Jeg formoder også, at er begrundelsen til at flygte primært at få en uddannelse og/eller at barnets familie<br />
skal følge efter, lider barnet i højere grad under savnet efter forældrene end andre unge – også 12 årige –<br />
der så at sige er tvunget ud af hjemlandet på grund af krig/uro/forfølgelse.<br />
Den ene af de unge somaliere opfatter sig slet ikke som flytning, hvilket i hans selvbevidsthed placerer ham<br />
et andet sted end hos de øvrige flygtninge. Han er flygtet for at få en bedre uddannelse og i troen på og<br />
håbet om at familien skulle følge efter. Det sidste ved han ikke bliver aktuelt. Han har haft store psykiske<br />
problemer og af den grund været på besøg hos familien i hjemlandet. Men han er stadig ikke flygtning. Kun i<br />
systemet. Det ser ud til, at han nu er ved at acceptere tingenes tilstand. Han har i hvert fald planer for sit<br />
fortsatte liv i Danmark.<br />
En anden ung mand er flygtet fra krigen og har i Danmark fået behandlet et fysisk handicap. Han savner sin<br />
familie meget. Begge de unge er kommet til Danmark i en ung alder som henholdsvis 12 årig og 14 årig.<br />
Er det muligt, at det er lettere at befinde sig i eksil med bevidstheden om at eksterne årsager – dvs. årsager<br />
uden for familien som krig, uro og forfølgelse er grunden til eksilet – end at være sendt af sted med andre<br />
mere personlige mål for øje?<br />
Er det ligeledes muligt at unge, der selv har været medbestemmende til flugt, integrerer sig bedre og<br />
hurtigere?<br />
Er det for de unge, der er flygtet på grund af krig/uro og forfølgelse, som det er tilfældet for de fleste af dette<br />
projekts unge, lettere at acceptere sine nye vilkår, fordi de måske ellers var blevet slået ihjel? Dermed er det<br />
også lettere at acceptere en oplevet ekslusion af/fra familien.<br />
Hvordan går det dem? 91
Under alle omstændigheder må man formode, at det at forstå/se en ”nytteværdi” ved at være flygtet, må<br />
gøre det lettere at integrere sig.<br />
”Såfremt barnet kan se en mening med det, der sker, dæmper det formentlig angsten” (Borge, 2004:178).<br />
Børn rationaliserer.<br />
Det er ikke selve traumet (bl.a. ekslusionen fra familien, flugten og præasylfasen), der er nedbrydende, men<br />
meningen med oplevelsen.<br />
> Konklusion<br />
Mindst halvdelen af de unge lever i en psykisk tilstand, de beskriver som svingende eller dårlig. Fra<br />
spørgsmålet om alliancepartnere ved vi også, at flere af dem holder denne tilstand for sig selv.<br />
Mange af de unge er opvokset i samfund, hvor man traditionelt set holder følelsesmæssige oplevelser for sig<br />
selv, og hvor man ikke besidder vantheden med at tilkendegive sine følelser.<br />
I undersøgelser lavet om flygtningebørn/-unge er der en tilbøjelighed til at forklare de unges psykiske<br />
situation udelukkende ved hjælp af oplevelser fra deres fortid – læs: inden ankomsten til Danmark. Udover<br />
hvad de har af traumatiserende oplevelser inden ankomsten til Danmark, har de næsten alle haft endnu én<br />
voldsom oplevelse i tilværelsen i Danmark. Alene modtageproceduren med interview hos udlændingemyndighederne<br />
og ophold i flygtningelejre medvirker til øget stressniveau. Vægtes problemerne i Danmark<br />
tilstrækkeligt vigtige af de professionelle, som støtter de unge, hvad enten det er i den daglige støtte eller i<br />
behandlingssituationer? Bliver det selvforstærkende for de unge, hvis deres fortid i for høj grad forklares som<br />
værende et problem?<br />
Måske kunne der i uddannelserne som pædagog, socialrådgiver, psykolog og lærer implimenteres et tema<br />
om interkulturel kompetence.<br />
De fleste af de unge har problemer her og nu af forskellig grad på forskellige felter. Dette fremgår af<br />
rapporten. De skal rumme flere livsfaktorer end deres jævnaldrende danske unge. Deres livsverden er langt<br />
mere kompliceret. Samtidig med at samfundet ikke møder dem tilstrækkeligt i deres behov angående<br />
skoletilbud, danskundervisning, ungdomsuddannelser og efterværn, skal de slide meget for at nå et<br />
acceptabelt danskniveau. Mange skal endda ende med at måtte erkende, at deres færdigheder ikke<br />
strækker til – eller at DE ikke strakte til. Hvis vi vil tilstræbe, at disse fremmede unge skal nå et niveau som<br />
vore danske unge, så skal også de danske skole/uddannelsessystemer anstrenge sig. Kun på denne måde<br />
kan de unge fair evaluere deres resultater, uden at forklaringen enten kun placeres hos dem selv eller i<br />
indsigt af, at systemerne ikke anstrenger sig. Dette er stressende.<br />
I kapitlet er kort behandlet begreber som anomibegrebet og akkulturativ stress til fagligt at udtrykke og<br />
påpege en potentiel stresstilstand i situationen – at være ung uledsaget flygtning.<br />
Projektets unge er udsatte unge. Det skal ikke tages som udtryk for en svaghed, men som udtryk for at leve i<br />
en konstant presset situation.<br />
Konsekvenserne af en akkulturativ stresstilstand har indflydelse på de unges integrationsmuligheder og -<br />
bestræbelser. Det er derfor vigtigt, at omgivelserne og de unge selv er opmærksomme på en eskalering, så<br />
de kan få kvalificeret hjælp.<br />
Som noget helt overordnet kan man som norske Engebrigtsen (2002) spørge: ”Hvor meget vil majoriteten<br />
forlange at individet overskrider grænser, der er strukturelt betingende?”<br />
Hvordan går det dem? 92
22 FREMTIDEN, DRØMME OG ØNSKER<br />
> Planer for fremtiden<br />
Spørgsmål 24 ”Hvad er din plan for fremtiden?” affødte forskellige reaktioner. Flere af de unge, som ønskede<br />
at blive i Danmark, tilføjede et ”selvfølgelig” (vil jeg blive).<br />
To af de tre unge, der vil forlade Danmark, forklarede spontant de fremmedfjendske holdninger som årsag<br />
og dermed skuffelsen over og utilfredsheden med ikke at blive ordentlig accepteret (og inkluderet).<br />
Mange satte sig til at overveje eller udtrykte tvivl. En del fandt det svært at udtale sig om det på nuværende<br />
tidspunkt.<br />
Aktuelt vil 16 af de unge blive i Danmark. Af dem har 11 midlertidig opholdstilladelse.<br />
Resten (14 unge) har i deres fremtidsbetragtninger medinddraget muligheden af at kunne udrejse. Af dem<br />
har 10 permanent opholdstilladelse. Jeg opfatter, at de unge ser muligheden for at forlade landet som en<br />
reel fremtidsmulighed. Når man fortsat opfattes som fremmed i et land, er det lettere at drage videre,<br />
samtidig med at den store verden måske ikke synes så skræmmende. For nogle gør sig også gældende, at<br />
de ikke har familie i Danmark. Det kan gøre beslutningen om at videremigrere lettere at træffe. Meget få<br />
danskfødte unge ville medinddrage emigration som en mulighed så tidligt i livet, formoder jeg. Om<br />
nogensinde. Flertallet af de unge, der kunne tænke sig at videremigrere, har permanent opholdstilladelse.<br />
Med en sådan gives man for alvor fremtiden i egen hånd.<br />
Imidlertid er det ikke et ukendt fænomen, at unge indvandrere opererer med videremigration som en<br />
mulighed. Seeberg (2001:131) skriver: ”Nogle af de tosprogede unge, der har en negativ opfattelse af skolen<br />
som et gennemgående træk, opfatter netop opholdet i Danmark som ufrivilligt og ønsker i nogle tilfælde at<br />
migrere videre.” De føler sig udsat for diskrimination og er kritiske over for skolens ”ideologi” i bred forstand.<br />
I kapitlet om diskrimination refereres til Mikkelsen (2001) der benytter sig af objektive og subjektive variabler<br />
til at analysere oplevet diskrimination. Blandt de subjektive variabler findes ”fremtidig tilknytning til Danmark”.<br />
Har diskrimination indflydelse på, om man bliver boende i Danmark? Mikkelsen skriver, at indflydelsen ikke<br />
er overvældende. ”Men der er en svag tendens til, at dem, som oplever mest diskrimination, ønsker at flytte;<br />
dog ikke tilbage til oprindelseslandet, men til et tredje land.” (Ibid. 137-138).<br />
I dette projekt giver 10 ud af 14 informanter, der ikke ved, om de vil blive i eller forlade Danmark, udtryk for,<br />
at de oplever diskrimination.<br />
Af de 16, der giver udtryk for at ville blive i Danmark, giver otte udtryk for at have oplevet diskrimination.<br />
Det bekræfter et svagt udsving til den tendens, som Mikkelsen konstaterer.<br />
Fremtiden optager klart nok de unge. De er under alle omstændigheder flygtet også i håb om en bedre<br />
fremtid. (Fred og ro er også en bedre fremtid). I afsnittet om hvad de synes, er det bedste ved at bo i<br />
Danmark, berører flere fremtiden (bilag 9). At de kan se en fremtid for sig.<br />
Bourdieu taler om, at vi arver en position. Vi arver vores position i samfundet. De unge flygtninge er i den<br />
forstand forudsætningsløse. De er flygtet fra deres position i samfundet. De er flygtet fra at følge i familiens<br />
(faderens) spor, eller at blive mønsterbrydere. De kommer til Danmark, hvor de indplaceres i minoritetsgruppen<br />
af flygtninge, der har strukturelle forhold og majoritetsbefolkningens syn på dem til fælles, men som<br />
ellers ikke nødvendigvis har meget til fælles. Dette projekts unge tilhører en egen gruppe – uledsagede<br />
mindreårige, en titel de vokser ud af og fra. Fra denne marginaliserede plads skal de tilkæmpe sig en<br />
position i samfundet. Psykologisk set skal de se sig selv i øjnene på en anden måde end hidtil. Deres<br />
livschancer er på forhånd indskrænkede. Skal de kunne gribe nogle af de mange muligheder, som de selv<br />
anser som et gode ved Danmark, skal de, som vores egne børn, støttes.<br />
De støttendes position i samfundet er formodentlig på ingen måde irrelevant i denne forbindelse.<br />
> Drømme og ønsker<br />
Bilag 7, spørgsmål 24 viser en opgørelse over ”Hvad drømmer du om at opnå?” For nærmere studie<br />
henvises til bilag 7.<br />
Hvordan går det dem? 93
De unges ”Drømmenes top 5” ser således ud:<br />
Få statborgerskab<br />
i Danmark<br />
At få en<br />
uddannelse<br />
At blive<br />
respekteret<br />
Få egen familie<br />
med børn<br />
At blive god til<br />
dansk<br />
Drømmenes top 5<br />
0 2 4 6 8 10 12 14 16<br />
Antal svar<br />
Af de 12 informanter, der har ønsket en uddannelse, har 5 informanter ingen uddannelse. 1 informant har<br />
allerede en uddannelse, mens resten endnu går i skole.<br />
Jeg finder det både bemærkelsesværdigt og interessant, at 14 unge ud af de opstillede 13 ønskemuligheder<br />
har højestprioriteret – at blive god til dansk.<br />
Nogle af ønskerne er udpræget udtryk for et flygtningemindretals ønsker:<br />
- Fast opholdstilladelse: 9 informanter<br />
- God til dansk: 14 informanter<br />
- Statsborgerskab: 11 informanter<br />
- At blive genforenet med familien: 4 informanter<br />
- Blive respekteret: 12 informanter<br />
- Finde sine forældre: 1 informant<br />
Disse ønsker ville ikke kunne findes på en ung etnisk danskers ønskeliste. 25 af informanterne har mindst ét<br />
af ovennævnte punkter blandt deres ønsker. Ingen bruger dog alle sine ønsker blot indenfor disse kategorier.<br />
Disse unge har altså på drømme/ønskeplanet (også) deres mindretalssituation tæt inde på livet. I forhold til<br />
danske unge skal de bruge energi og opmærksomhed også på disse – deres specielle felter og på at<br />
udvikle nyttig kapital.<br />
> Konklusion<br />
For halvdelen af de unge er videremigration en fremtidsmulighed. De fleste af dem har permanent opholdstilladelse.<br />
Et flertal har oplevet diskrimination. Muligheden for at videremigrere virker ikke skræmmende. Er<br />
dette udtryk for en barriere eller en mulighed for integrationen? At have denne ekstra fremtidsmulighed?<br />
Medfører det mangel på beslutninger, hvad angår uddannelse, gode danskkundskaber, vennetilknytning<br />
både etnisk etniske og etnisk danske, med andre ord mangel på beslutninger om at ville være her, må man<br />
sige, at det hæmmer deres integrationen. På den anden side kan det være opmuntrende, at have også<br />
denne mulighed.<br />
De unge skal tilkæmpe/tilegne sig en position i det danske samfund. Det kræver støtte.<br />
På ønskeplanet bruger de unge kræfter på ønsker, der er klart forbundet med deres position som mindretal.<br />
Dette er et ekstra felt, hvortil der anvendes kapitaler, som unge etniske danskere ikke skal beskæftige sig<br />
med.<br />
Hvordan går det dem? 94
En af de unge, der under afsnittet om fremtid udtrykte, at han vil forlade Danmark, har alligevel følgende<br />
meget optimistiske bud på fremtiden. Lad hans udtalelse stå som konklusion på kapitlet om fremtid, drømme<br />
og ønsker – og på selve rapporten.<br />
”Jeg tror på ændringer. Med en ny generation vil den politiske tone ændre sig.” (Abdi)<br />
Hvordan går det dem? 95
23 SUMMARY IN ENGLISH<br />
This project examines how young refugees who have obtained asylum as separated children perceive their<br />
integration. The project is designed to illustrate the possibilities and barriers to integration, and to make<br />
recommendations on how integration can be improved.<br />
Thirty young refugees from 14 different countries aged between 15-26 years and living in 15 Danish<br />
municipalities responded to a questionnaire dealing with their family situation and how they are living.<br />
Following this, extensive interviews were conducted with nine of the candidates.<br />
Young unaccompanied refugees leave their parents, extended family and friends, their language, culture and<br />
future plans. Many of them experience deep trauma before coming to Denmark, where, as asylum seekers in<br />
different Danish municipalities, they continue to face very difficult conditions. Their situation in Denmark is<br />
complex and characterized by contradictory feelings, ranging from feelings of vulnerability to power. Half of<br />
the 30 candidates either don’t have any parents or are unsure if they are still alive. Despite being lonely and<br />
having to manage everything themselves, they approach integration with a will to succeed and with good<br />
intentions. They also tend to integrate more quickly than other ethnic newcomers to Denmark who arrive with<br />
their parents.<br />
Young unaccompanied refugees often form bonds between themselves, mostly because they don’t have<br />
access to other groups within the community.<br />
This can be intensified because they are often rejected by members of their own ethnic community. Falling<br />
outside a traditional family unit, they fail to fit in.<br />
One of their own recommendations to improve integration is to set up a buddy system so that they can care<br />
for each other.<br />
They also consider it is important to be in touch with both their own ethnic communities and to the Danish<br />
community but they find if difficult to make contact with adult Danes who might be able to offer integration<br />
support. Many young refugees are therefore inclined to stay in contact with social workers or teachers, with<br />
whom they had contact as clients. A mentor system where they had contact with Danes outside their usual<br />
area of official contact would therefore enhance the integration process.<br />
The integration parameters of the project are: to learn to speak Danish, to attend some kind of educational<br />
establishment, to be employed and be independent from the public system and to have contact with the<br />
mainstream Danish community. These parameters match those of the government’s.<br />
Young refugees themselves consider it is important to adhere to these parameters, however many feel<br />
alienated from the community. This appears to stem from the fact that they do not feel accepted and they<br />
receive no credit for their own efforts to integrate.<br />
In addition, the psycho-social aspects of integration are rarely mentioned. It is therefore recommended that<br />
the idea of integration extends beyond the borders of the stated parameters.<br />
The study shows that for successful integration, it is important to have a best friend, often one from the preasylum<br />
period, with whom they share the same history and an understanding of what it is like to be a<br />
separated child. It is also important to live close to other unaccompanied refugees. They feel safe if they are<br />
close to other young refugees or close to members of their own ethnic group – if one exists in Denmark.<br />
Young refugees also feel they miss acceptance from the majority population. Integration therefore goes<br />
beyond official acceptance and requires acceptance by the population at large. Young refugees also feel that<br />
integration is their problem and that Danes do not participate in the process. Therefore integration must be<br />
seen as a multicultural process.<br />
Other recommendations to improve integration:<br />
The necessity for an improved overall political policy concerning young unaccompanied refugees in<br />
Denmark<br />
Hvordan går det dem? 96
Separated refugee children should be issued with a permanent resident’s permit – not a temporary<br />
one<br />
It would be beneficial to limit the number of communities in which they are placed so that they can<br />
have their own network<br />
More emphasis on better quality Danish language instruction should be offered to both<br />
unaccompanied refugees and to other new arrivals in this youth bracket<br />
After a separated child receives asylum and takes up residence in a community, emphasis should be<br />
made on providing the right conditions for them to have support care, as well as assistance in<br />
integrating into the mainstream community<br />
There is a need to implement intercultural competences in certain streams of education<br />
Hvordan går det dem? 97
BILAG<br />
1 PROJEKTETS UDFORMNING<br />
> Projektets formål<br />
Projektets formål er at undersøge, hvordan det lykkes for unge flygtninge, der har fået opholdstilladelse som<br />
uledsagede mindreårige flygtninge, at integrere sig i Danmark.<br />
> Projektets mål<br />
Projektets mål er:<br />
> Metodevalget<br />
> Informanter<br />
> Seminar<br />
> Rapport<br />
> Projektets målgruppe<br />
Hvad har bidraget til deres integration?<br />
Hvad har hæmmet deres integration?<br />
Hvilken betydning får disse forhold for deres deltagelse i det danske samfund?<br />
Hvad er deres fremtidsperspektiver?<br />
Hvilke uudtalte erfaringer bærer de unge evt. rundt på?<br />
At afdække oplevelser, erfaringer og vurderinger af integrationen.<br />
At afdække deres fremtidsperspektiver.<br />
At afdække medbragte potentialer.<br />
En spørgeskemaundersøgelse om de unges aktuelle levevilkår. Heri deltager alle 30<br />
informanter.<br />
Kvalitative interviews, der i højere grad skal afdække deres personlige perspektiver på<br />
integrationsfasen. Heri deltager ni informanter.<br />
Mine arbejdserfaringer med uledsagede mindreårig asylansøgere.<br />
Projektetes informanter er 30 unge, der har fået opholdstilladelse som uledsagede mindreårige<br />
flygtninge.<br />
Sammen med projekt ”Uma’en værd” afholdes et lørdagsseminar. Her bliver projektets<br />
resultater fremlagt informanterne til kommentering og diskussion.<br />
Beskrivelse af levevilkår.<br />
Sammenfatning med vægten på barrierer og muligheder i de unges integration.<br />
De unges forslag til forbedring af integrationen.<br />
Opsummering og anbefalinger.<br />
Evt. referencer til andre vanskeligt stillede grupper.<br />
Projektets målgruppe er primært kommunernes sagsbehandlere og politikere. Sekundært<br />
andre der arbejder med unge uledsagede flygtninge eller andre sent ankomne tosprogede<br />
Hvordan går det dem? 98
Tidsramme<br />
> Økonomi<br />
> Projektets forløb<br />
unge, samt interesseorganisationer, frivilligorganisationer, pædagogseminarier, Den Sociale<br />
Højskole m.v.<br />
15. august 2004-15. september 2005.<br />
Projektet er finansieret med 400.000 kr. af Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration.<br />
Ved projektets begyndelse skulle det hurtigt vise sig, at det var nødvendigt at foretage nogle justeringer af<br />
projektet i forhold til projektbeskrivelsen. Ikke i målsætning og indhold, men i forhold til virkeligheden.<br />
For at få et overblik over de unges livs- og integrationssituation her i Danmark, besluttede jeg at begynde<br />
projektet med spørgeskemaundersøgelsen. På baggrund af dataene herfra og de indtryk, jeg havde fået,<br />
udvalgte jeg derefter ni af de unge til dybdeinterviews.<br />
Projektets informanter skulle findes i hele landets kommuner med forskellig befolkningstæthed, således at<br />
der både var repræsentanter fra store kommuner med >100.000 indbyggere, fra mellemstore kommuner<br />
med mellem 20.000 og 100.000 indbyggere og fra små kommuner med
Jeg har empirisk ikke foretaget mig yderligere, men har da gjort mig overvejelser om årsager. En enkel<br />
forklaring er selvfølgelig, at de unge ikke har været interesserede. De ville være i fred. De kunne føle sig<br />
usikre på, hvad det drejede sig om. For stor en læsemængde (2 A4-sider). De er uvant med skriftlig<br />
kommunikation. Måske er de usikre ved at skulle ringe op og risikere ikke at blive forstået. Jeg har haft svært<br />
ved at forstå nogle af de unge i telefonen, som er et krævende kommunikationsmiddel, fordi vi skal være<br />
præcise og tydelige. Flere af dem må have haft negative erfaringer med ”fremmede i røret”.<br />
Endelig kan det også tænkes, at henvendelsesvejen via kommunen har gjort dem skeptiske.<br />
> Tidsplanen for projektet<br />
Opsporing af informanter med efterfølgende<br />
personlig henvendelse: 15.08.04-26.12.04<br />
Parallelt hermed udarbejdes spørgeskema.<br />
Læsning af faglitteratur.<br />
Interviewfase med spørgeskema: 01.10.04-15.01.05<br />
Dybdeinterviews: 16.01.05-24.01.05<br />
Behandling af spørgeskemaernes data: 01.12.04-20.03.05<br />
Udskrivning af bånd.<br />
Læsning af faglitteratur.<br />
Rapportskrivning: 01.02.05-26.08.05<br />
Databearbejdelse af dybdenterviews.<br />
Lørdagsseminar: 28.05.05<br />
Formidling af projektet, inkl. udarbejdelse af artikler m.m.: 01.09.05-15.10.05<br />
Offentliggørelse: Primo oktober 2005<br />
> Etiske overvejelser<br />
I opsporingsfasen er al forespørgsel til de unge om lyst til at deltage foretaget af personer, de kender. Først<br />
når de har givet udtryk for interesse, har jeg ringet dem op for at høre, om de ville deltage. Når først de var<br />
kommet så langt, var der ingen, der sagde nej til deltagelse.<br />
Når det enkelte spørgeskemainterview var afsluttet, fortalte jeg om, hvad der videre ville ske, samtidig med<br />
at jeg forhørte mig, om jeg måtte komme igen for et evt. dybdeinterview, hvor jeg ville medbringe<br />
båndoptager.<br />
Informanterne blev både mundtligt og skriftligt informeret om, at de ville blive anonymiserede i rapporten,<br />
således at deres navne ikke forekom. Brug af replikker sker under pseudonym.<br />
De blev informeret om, at det var frivilligt at deltage, hvilket betød, at de også kunne sige, hvis de ikke mere<br />
ville deltage, eller hvis de rent faktisk fortrød. Ligeledes fortalte jeg dem, at jeg havde arbejdet som bisidder.<br />
Hvis der var spørgsmål, de ikke ville svare på, skulle de bare sige til. Var der ligeledes emner i interviewene,<br />
de ikke ville tale om, undlod vi dette. Dette skete et par gange, hvor temaer blev for følelsesfulde.<br />
Jeg har tidligere interviewet unge flygtninge. Jeg havde derfor gjort mig klart, at mit formål med især<br />
dybdeinterviewene var at kaste lys over integrationen og ikke at psykologisere personernes handlinger.<br />
Dybdeinterviewene skulle laves, fordi de i langt højere grad end spørgskemaundersøgelsen kunne uddybe<br />
handlinger og tanker, både i forhold til informanternes eget liv og de objektive livsbetingelser, de uledsagede<br />
flygtninge lever under. Det var først og fremmest mig, der havde brug for deres hjælp og udsagn. Hvorvidt de<br />
kunne have glæde af eventuelle fremkomne erkendelser, var ikke formålet, men kunne være en glimrende<br />
sidegevinst.<br />
Hvordan går det dem? 100
Jeg oplevede, at de unge svarede villigt og fyldestgørende, samt at de gerne inddrog nye overvejelser.<br />
Nogle af dem havde tidligere fortalt livshistorie til andre, der ligesom mig skulle bruge deres erfaringer til et<br />
projekt eller speciale.<br />
Ved juletid sendte jeg alle informanter et julebrev, hvori jeg redegjorde for, hvor langt jeg var nået, og hvad<br />
der fremover skulle ske. Ellers kontaktede jeg dem kun i få tilfælde, hvor jeg manglede nogle oplysninger.<br />
Derudover ønskede jeg ikke at forstyrre dem.<br />
Mit tilbud til dem vedrørende deltagelse i projektet var, at de fik en chance for at komme til orde i et projekt,<br />
hvor deres perspektiver på integrationen var det centrale, samtidig med at materialet skulle offentligøres<br />
med bedre integration for øje. I hvilken grad, jeg vil lykkes med offentliggørelse, må tiden vise. Jeg vil gøre<br />
mit til, at deres erfaringer, viden og udsagn skal blive læst og hørt.<br />
> Mine kvalifikationer til at udføre dette projekt<br />
- Et markarbejde på næsten 8 år som bisidder, hvor jeg har mødt flere hundrede uledsagede mindreårige.<br />
Jeg er i rigt mål bekendt med de unges livshistorier, inden de får bevilget opholdstilladelse<br />
- En publiceret bog, hvor jeg har interviewet 10 uledsagede mindreårige om deres flugthistorier. (”Man<br />
ved ikke, hvor man flygter hen ... ” under mit tidligere efternavn, Svensson)<br />
- Mange års arbejde med børn og unge – også tidligere som lærer<br />
- Indvandrerstudiet fra Syddansk Universitet<br />
> Min baggrund<br />
Mit kendskab til uledsagede mindreårige flygtninge stammer fra mit arbejde som bisidder, hvor jeg var ansat<br />
i Dansk Røde Kors Asylafdeling i næsten otte år. Bisidderens opgave er at ledsage de uledsagede<br />
mindreårige asylansøgere, når de bliver in<strong>dk</strong>aldt til møder af udlændingemyndighederne vedrørende deres<br />
asylsag. I løbet af disse år har jeg mødt mange mindreårige asylansøgere. Jeg har ikke talt hvor mange,<br />
men det er vel løbet op på ca. 500 unge.<br />
Bisidderne mødte alle disse unge, der søgte om asyl. Blandt dem fik mere end halvdelen ikke opholdstilladelse,<br />
eller de forsvandt undervejs.<br />
Jeg kunne godt lide de børn, jeg mødte. De repræsenterede hver et liv, der var sendt af sted eller selv havde<br />
begivet sig af sted ud i den store verden. Som bisiddere hørte vi de mest grufulde og fantastiske historier.<br />
For sådan er den verden. Man skal høre meget, før ørerne falder af. Og de gange, de har været på nippet til<br />
at falde af, har det måske så vist sig, at det var der ingen grund til. Livshistoriemæssigt er det bogstavelig talt<br />
en utrolig verden at stifte bekendtsskab med, men også en barsk verden.<br />
Jeg synes stadig, at det er bemærkelsesværdigt, med hvilken alvor og udholdenhed de fleste af børnene<br />
gennemførte møderne med udlændingemyndighederne.<br />
Nogle af de unge var vi sammen med blot en enkelt gang, andre fulgte vi fast, hver gang de blev tilsagt.<br />
Nogle af de sidstnævnte fik vi et godt kendskab til.<br />
Som bisiddere havde vi kun kontakt med det enkelte barn, mens det var asylansøger. Vi sagde goddag til<br />
hinanden, men ofte sagde vi ikke farvel. Vi så ikke asylansøgeren mere efter sidste interview og vidste stort<br />
set ikke, hvem der fik asyl.<br />
Gennem de sidste 4-5 år har jeg været nysgerrig efter at få at vide, hvordan det gik de enkelte unge<br />
flygtninge, fra det øjeblik de fik opholdstilladelse og skulle placeres i en eller anden kommune. Jeg var<br />
nysgerrig efter at vide, hvordan det lykkes for unge, der kommer fra lande, fjernt på så mange måder fra<br />
Danmark, at møde, indlære, forstå, indoptage nye normer, nyt sprog, andre skikke. Hvordan var det at flytte<br />
sin krop fra en del af verden til en helt anden med sig selv i behold? Hvad gør de? Hvem hjælper dem?<br />
Hvordan klarer de sig?<br />
Personligt stammer jeg selv fra immigranter. Min mors forældre indvandrede uafhængig af hinanden fra<br />
Polen til Djursland i begyndelsen af sidste århundrede. Min mormor som mindreårig og analfabet. De sled og<br />
slæbte hele livet igennem på et gods og hørte Radioavisen hver dag. Især min mormors danske sprog<br />
forblev slemt gebrokkent, og analfabet var hun hele livet. Hun døde i 1981. Allerede næste generation<br />
assimileredes totalt. Min mor husker dog stadig tydeligt skolekammeraters råben af hende og hendes<br />
søster. ”Polakker”, med tryk på første stavelse. Desværre var hverken min morfar eller mormor særlig<br />
Hvordan går det dem? 101
meddelsomme om deres tid i Polen. Det virkede, som om deres personlige fortælling var låst inde i en<br />
bevidst fortrængning, og egentlig tror jeg aldrig min mormor forvandt en sorg. Udover mine migrantmorforældre,<br />
indvandrede min farfar fra Halland. Min søster emigrerede for mange år siden til Norge. Selv har<br />
jeg rejst meget, og har for en tid opholdt mig i USA, Dalarna, Wien og Berlin. Især Wien midt nede i Europa<br />
er jeg knyttet til. Egentlig oplever jeg at have en sjæl, som mere end at være knyttet til Danmark føler sig<br />
hjemme i Europa.<br />
Da jeg begyndte på dette projekt, vidste jeg ikke, hvor de unge boede, og hvem jeg ville komme til at træffe.<br />
Jeg forestillede mig imidlertid, at nogle navne og ansigter måtte være mig bekendte.<br />
Jeg genkendte selvfølgelig nogle af dem, ligesom de huskede mig. Bisidderordningen stod svagt i de flestes<br />
erindring. Vi har som personer fyldt lidt hos den enkelte. Desuden var der gået mere end tre år.<br />
Helt tilfældigt fik jeg kontakt med to af de unge, jeg havde interviewet til min bog om unge flygtninge. Den<br />
ene havde jeg desuden fulgt på tæt hold som bisidder.<br />
Som tidligere skrevet har jeg hørt rigtig mange børn berette om deres liv og deres flugt. Det er bestemt også<br />
sket, at såvel myndighedsperson som tolk og bisidder er blevet kendeligt berørt under disse beretninger. De<br />
gør noget ved én. Professionaliseringen med udgangspunkt i barske børneoplevelser proportionsforvrænger<br />
imidlertid også ens egne oplevelse af, hvad der er normalt. I forbindelse med projektet har jeg derfor været<br />
opmærksom på, at dette hos mig kunne medføre en uopmærksomhed for detaljen og for de unges reelle<br />
situation, idet jeg har hørt så meget forfærdeligt.<br />
Af disse unge mennesker tror jeg, at vi alle let kommer til at forvente os for meget. De har i deres unge liv<br />
allerede erfaringer, mange danske voksne ikke har været i nærheden af eller kommer i nærheden af.<br />
Derudover stiller vi krav til dem om, at de skal være så selvhjulpne.<br />
> To norske undersøgelser<br />
Til sammenligning med dette projekts resultater vil jeg nævne konklusionerne fra to norske undersøgelser.<br />
Hjelde og Stenerud (1999:49) opsummerer de enslige (uledsagede) mindreåriges behov:<br />
- ”En voksen som bryder sig om mig, som hjælper, støtter”<br />
- At være og blive behandlet som en helt almindelig ungdom<br />
- Samt behovet for og vægtningen af skolegang og uddannelse<br />
Eide (2000:13) omtaler tre områder, der må sættes ind overfor:<br />
- Forebyggende tiltag i forhold til mestring og tilknytning (Skole/uddannelse og sociale kontakter)<br />
- Vurdering og opfølgning af omsorgssituationen (Det offentlige hjælpeapparats rolle).<br />
- Værgefunktionen (Der skal være nogen, som ser den unges situation og tager medansvar for at sikre den<br />
unges rettigheder. En talsmand/medvider i en forpligtigende relation)<br />
Hvordan går det dem? 102
2 METODEVALG<br />
2.1 SPØRGESKEMAUNDERSØGELSEN<br />
Formålet med spørgeskemaundersøgelsen er bredt at afdække de unges levevilkår. Efter at have benyttet<br />
skemaet på de fire første informanter måtte jeg foretage nogle ændringer og justeringer, så entydigheden i<br />
svarene blev klarere. Desuden tilføjede jeg en side 7 for at få registeret de unges alliancepartnere. Det<br />
endelige spørgeskema er vedlagt som bilag 6.<br />
Undervejs i det videre forløb fik jeg idéer til flere ændringer, men besluttede at bruge det, som det nu engang<br />
var produceret i erkendelse af, at det under alle omstændigheder kunne have set anderledes ud. Jeg syntes,<br />
at det dækkede mit formål med at få belyst faktuelle forhold – boligsituation, økonomi, skolegang, uddannelse,<br />
arbejde, fritidsaktiviteter, støtte og vejledning fra kommunen, familieforhold, årsagen til flugten m.m.<br />
Skemaet indeholder stort set kun lukkede svarmuligheder af hensyn til en nemmere databehandling. Enkelte<br />
spørgsmål krævede dog åbne svarmuligheder.<br />
Under databehandlingen blev jeg opmærksom på enkelte spørgsmåls begrænsning, ligesom nogle spørgsmål<br />
har normativ karakter.<br />
Spørgsmål 12 ”Har du fået den støtte og vejledning af kommunen, du har haft brug for?” er bredt og åbent<br />
formuleret og indeholder et uafdækket andet spørgsmål om forventninger til støtte og vejledning. Man kunne<br />
måske med rette have stillet to spørgsmål.<br />
I forbindelse med spørgsmål 19 ”Hvad laver du for det meste i din fritid?” kunne det være interessant i højere<br />
grad at have fået besvaret, hvorvidt fritidsinteresserne er dansk orienterede eller etnisk orienterede.<br />
Endelig er spørgsmål 21 ”Hvordan synes du at du klarer dig på dansk i hverdagen?” bredt formuleret og<br />
leder måske først og fremmest opmærksomheden hen på det talte sprog i hverdagen.<br />
Brugen af spørgeskemaet har imidlertid ført til indsamling af mange informationer om de unges levevilkår.<br />
Spørgeskemaet blev udfyldt sammen med de unge og for det meste af dem selv. Én havde brækket armen,<br />
et par andre overlod gerne til mig at udfylde, mens de leverede svarene. Denne personlige form skulle vise<br />
sig at have flere fordele:<br />
- Dels fik jeg svar fra alle 30 informanter<br />
- De unge fik øjeblikkelig hjælp til forståelse af spørgsmålene<br />
- Jeg kunne spørge uddybende, hvor det bød sig<br />
- De unge kunne supplere med uddybende svar<br />
- Alle de unge får med deres svar del i rapporten<br />
- Jeg fik ved denne form mere at vide end ellers muligt<br />
- De unge kunne stille mig spørgsmål om projektet<br />
- De unge og jeg fik mødt hinanden, hvilket jeg fandt var en fordel ved de efterfølgende dybdeinterviews<br />
Jeg benyttede mig af denne personlige interviewform til at stille alle de unge yderligere tre spørgsmål –<br />
skemaets side 8.<br />
- Hvad har været sværest for dig ved at bo i Danmark?<br />
- Hvad har været det bedste ved at bo i Danmark?<br />
- Har du forslag til hvordan noget kunne have været bedre?<br />
Svarene på disse sidste spøgsmål skrev jeg ned, så de unge kunne koncentere sig om svarene, og så der<br />
opstod en dialog. (De figurerer som bilag 8, 9 og 10).<br />
I gennemsnit tilbragte jeg 1½ time sammen med den enkelte informant.<br />
Hvordan går det dem? 103
Samtlige spørgeskemaets data er opgjort og medtaget i rapporten og findes som bilag 7. Nogle af dataene<br />
er tilgængelige i ordinære talangivelser. Andre data præsenteres i grafisk form. Ved grafiske fremstillinger,<br />
der udtrykkes i procentsatser, er den numeriske talværdi medtaget. På denne måde håber jeg, at<br />
datamaterialet fremtræder både transparent og inspirerende.<br />
2.2 DYBDEINTERVIEWS<br />
> Overvejelser i forbindelse med dybdeinterviews<br />
I projektets første måneder var der i min bevisthed hele tiden en opmærksomhed på dybdeinterviewets<br />
karakter. ”Hvad var det, jeg ville have at vide af de unge mennesker, der med den enkelte som<br />
udgangspunkt, kunne give anledning til konklusioner af generel karater?” ”Hvad var det for et/flere<br />
spørgsmål, der kunne give luft for de adspurgte uden at låse dem fast?” og ”Hvordan kunne jeg finde et/flere<br />
spørgsmål, der også ville få mig som intervieweren til at føle mig fri?” Jeg var imidlertid længe i tvivl om<br />
dybdeinterviewets form og indhold.<br />
Under databearbejdelsen af spørgeskemaet lavede jeg et udskrift med kommentarer og forundringer.<br />
Herudfra besluttede jeg med andres hjælp, at der udsprang fire hovedspørgsmål. Fra disse måtte dialogen<br />
med de unge opstå.<br />
De fire hovedspørgsmål:<br />
- Hvilken hjælp har du fået til at klare dig i Danmark?<br />
- Hvad er et godt liv her i Danmark?<br />
- Hvordan har du forandret dig fra du kom til Danmark og til i dag?<br />
- Kikker du fem år frem, hvordan ser dit liv så ud?<br />
Det har gjort, at ikke to interview blev ens. Hvis informanten desuden var optaget af noget særligt, begyndte<br />
vi der. Det kunne være en flytning, et nyt arbejde, en fastlåst livssituation.<br />
Det semistrukturerede spørgeskema til dybdeinterviewene er vedlagt som bilag 12. Da dette var udfærdiget,<br />
gik jeg i gang med at opstille kriterier til udvælgelse af informanter.<br />
> Udvælgelseskriterier af informanter til dybdeinterviews<br />
Som udgangspunkt ville alle 30 unge være interessante igen at interviewe. Derfor måtte jeg finde helt<br />
målbare parametre.<br />
Som første parameter valgte jeg et uddannelseskriterium. Fra samfundet er det et ønske, at udlændinge, der<br />
bor her i landet, uddanner sig. Uddannelsesaspektet er indeholdt i projektets integrationsparameter.<br />
Projektets gruppe af informanter er en ungdomsgruppe, om hvem man kunne ønske, at de alle var i<br />
uddannelse eller havde planer om dette. Mange af de unge udtrykker også selv ønske om at tage en<br />
uddannelse, men ikke alle. Man kunne kalde det et idealønske for integration.<br />
Dermed ikke på forhånd sagt, at der i denne skelnen for den enkelte ligger en oplevelse af at være integreret<br />
eller ikke.<br />
Dette parameter delte de 30 informanter i to lige store grupper<br />
Som andet ligeordnet parameter brugte jeg opholdstilladelsens varighed. Hvem har permanent opholdstilladelse,<br />
hvem har ikke? Parameteret er af strukturel karakter, som informanterne ingen indflydelse har på.<br />
Deles gruppen af informanter efter de to parametre opstod fire næsten lige store grupper. (Kvinderne<br />
fordelte sig i gruppe 1 og gruppe 3).<br />
For at mindretalsbeskytte kvinderne blev tredje parameter et kønsparameter. På udvælgelsestidspunktet var<br />
de fire i alt. Jeg ville gerne have to kvinder med i dybdeinterviewene.<br />
Kvinderne fordeler sig med en i gruppe 1 og tre i gruppe 3.<br />
Jeg valgte derfor Shukri (ene kvinde i gruppe 1) og Christine (Jeya var bortrejst i perioden, hvor dybdeinterviewene<br />
fandt sted). Marian har samme nationalitet som Shukri.<br />
Fjerde parameter blev informanternes ankomstalder til Danmark. Der er forskel på at ankomme som 12 årig<br />
og som 17 årig. De 12 årige får som regel opholdstilladelse ganske hurtigt og skånes således for den<br />
Hvordan går det dem? 104
almindelige præasylfase. Som 12 årig kommer man i modtagelsesklasse og derefter ud i folkeskolerne. En<br />
del af de 12 årige har boet i børnehuse.<br />
Den 17 årige skal gennemgå den almindelige asylsagsprocedure, og helt afhængig af opholdskommunen<br />
kommer han for det meste i sprogskole blandt voksne eller i ungdomsskole. Introduktionstiden med en<br />
kommunal ansat voksen til rådighed er kort, og ofte efterfølges den ikke af et efterværn.<br />
Jeg brød mit fjerde parameter ved ét tilfælde, idet jeg ønskede at tilgodese en så bred uddannelseserfaring<br />
som mulig.<br />
I et tilfælde måtte jeg trække lod mellem tre informanter.<br />
Herefter så gruppen til dybdeinterviews således ud:<br />
Inf.: Almir, Aman, Christine, Hassan, Hussein, Marcel, Mehdi, Nader, Samir, Shukri,<br />
(Shukri viste sig at skulle føde, da jeg kontaktede hende. Marian erstattede hende. Almir mistede jeg<br />
kontakten med. Der blev derfor lavet ni dybdeinterviews).<br />
Det viste sig efterfølgende, at de udvalgte på mange måder repræsenterede andre kriteriemodsætninger:<br />
forældre/ikke forældre, primærfamilie i Danmark/ikke, forskellige boformer og tilfredshedsgraden med vejledning<br />
og støtte.<br />
2.3 GROUNDED THEORY<br />
Hvert interview tog i gennemsnit 45 minutter, og alle er blevet udskrevet. Til at analysere datamaterialet har<br />
jeg ladet mig inspirere af principper fra ”Grounded Theory”. Dette er en empirinær metode, som indebærer<br />
en induktiv tilnærmelse til data, hvor teorien skal opdages i nær tilknytning til empiri.<br />
Ved gennemlæsningen af dybdeintervewene har jeg forsøgt at identificere temaer, som er forankret i de<br />
unges virkelighed, og som samtidig kunne rumme almene perspektiver for uledsagede flygtninge. Jeg har<br />
kodet dataene i forskellige kategorier og udledt overordnede temaer.<br />
Først gennemgik jeg hver enkelt interview for at finde temaer for den enkelte unge og for at finde frem til,<br />
hvad der var karakteristisk. Ved den tværgående analyse måtte jeg derfor se, om det var muligt at finde<br />
gennemgående temaer i de mange data/enkeltudsagn.<br />
I tematiseringen og kategoriseringen fandt jeg frem til følgende overordnede begreber, som affødte efterfølgende<br />
spørgsmål:<br />
De unges strategier. ”Hvordan agerer de unge i hverdagen – og med fremtiden for øje?”<br />
De unges identitet. ”Hvordan forstår de unge sig selv?”<br />
Kulturel frisættelse. ”Hvor hører de unge til?”<br />
At være i eksil. ”Hvordan påvirker kontakt med/tanker om familie og hjemlandet de unge?”<br />
Integration. ”Hvad vil de unge gerne have, at der skal skal ske?”<br />
2.4 PRAKSISERFARINGER<br />
Ud over de to omtalte metoder, har jeg undervejs inddraget mine erfaringer fra flere års arbejde med<br />
uledsagede mindreårige.<br />
2.5 BOURDIEUS PRAKSISTEORI<br />
Som hjælp til at beskrive denne gruppe af unge mennesker, der skal finde sig til rette i Danmark, har jeg<br />
valgt at bruge den franske filosof og kultursociolog Pierre Bourdieus sociologiske praksisteori – om<br />
mennesket og dets møde med omverdenen.<br />
Når jeg finder Bourdieus praksisteori interessant at anvende som behjælpeligt analyseredskab, skyldes det<br />
den raffinerede sammenkobling af subjektet som aktør og samfundet i en dialektik, hvor foranderligheden er<br />
mulig.<br />
Jeg vil først kort introducere hans teori.<br />
Hvordan går det dem? 105
Baggrund<br />
Bourdieus teori er udviklet af og rettet mod menneskets praksis, som er det centrale i hans teori. Bourdieus<br />
udviklede praksisbegreb er baseret på feltarbejde. Det er vigtigt for at pointere, at hans teori er udviklet med<br />
udgangspunkt i virkeligheden.<br />
For Bourdieu er menneskelige handlinger sjældent ”reaktioner” på bevidste overvejelser, men langt mere<br />
reaktioner baseret på evnen til at kunne improvisere og agere i forskellige sociale situationer. Bourdieu siger,<br />
at det virkelige er relationelt. ”Den sociale verden består af relationer, ikke af interaktioner mellem aktører<br />
eller intersubjektive bånd mellem individer, men af objektive relationer, der eksisterer ”uafhængigt af den<br />
enkeltes bevidsthed og vilje.” (Bourdieu 2001:84).<br />
Bourdieu går ind for en metodisk frihed til at sammenkæde forskellige metoder for at kunne begribe både det<br />
individuelle og kollektive, det subjektive og objektive og det mentale og symbolske.<br />
Centrale begreber i Bordieus teori er: felt, kapital og habitus.<br />
> Felt<br />
Feltbegrebet er en forskningskonstruktion, hvormed Bourdieu vil gøre det tilladeligt at betragte et udsnit af<br />
virkeligheden eller den sociale verden som et eget struktureret område, hvor den enkelte skal forsøge at<br />
bringe sig selv på bane. Vores samfund er opdelt i mange forskellige felter på forskellige planer lige fra en<br />
familie, som udtryk for et socialt fællesskab, til felter på det samfundsmæssige niveau, det kunstneriske, det<br />
politiske og det undervisningsmæssige. Et felt kan altså være både et lille socialt rum med intime relationer<br />
blandt få mennesker og et rum på samfundsplan, hvor der kæmpes om magten. Spillereglerne vil være<br />
forskellige. Bourdieu sammenligner selv et felt med et spil. ”Man skal især bemærke sig, at felter til forskel<br />
fra spil ikke er en bevidst konstruktion med eksplicitte regler, men at de er underlagt klare regelmæssigheder<br />
og normer.” (Bourdieu, 2001:85).<br />
Et felt, forstået som en struktur af objektive relationer mellem positioner, afstikker aktørernes rammer for,<br />
hvordan de vil forsøge at bevare eller ændre deres positioner. For at begå sig behøver den enkelte aktør<br />
kapital, og der vil være tale om forskellige kapitaler, afhængig af i hvilket felt aktøren entrerer. Det der er på<br />
spil er de specifikke muligheder, feltet kan byde på.<br />
Et felt skabes over tid. Dvs. at det er historisk og gennemgår forandringer forårsaget af menneskelige<br />
handlinger. Ikke alle felter er lige. ”Et af felterne er det dominerende, og det betyder, at det sætter sig<br />
igennem i alle de andre felter.” (Høiris, 1993:44). Det felt betegnes magtfeltet.<br />
De enkelte felter skal naturligvis ikke forstås som isolerede sociale områder, men fungerer i relationer med<br />
andre, idet aktørerne bevæger sig fra et felt til et andet. ”Men alle felter opererer med adgangskriterier, der<br />
spænder fra det underforståede til det institutionaliserede.” (Bourdieu, 2001:88).<br />
> Kapital<br />
Kapital er enkelt udtrykt symbolske og materielle ressourcer, som den enkelte aktør har tilegnet sig og<br />
handler med (Broady, 2000:415). Bourdieu skelner mellem forskellige former for kapital: økonomisk kapital<br />
(økonomiske ressourcer, kendskab til aktiemarkedet), social kapital (f.eks. sociale kontakter, forbindelser,<br />
netværk. Eksempelvis en familie og venskaber) og kulturel kapital (f.eks. uddannelse) med hver deres undertyper.<br />
Hertil kommer symbolsk kapital.<br />
Symbolsk kapital er et generelt begreb og det mest almene. Begrebet bruger Bourdieu til – meget kort sagt –<br />
at indfange den enkeltes evne til at udtrykke status, tillid og værdi. Der er forskel på folk. Begrebet er<br />
relationelt, fordi der skal findes et socialt rum til genkendelse af denne status. ”Den symbolske kapital kan<br />
kun eksistere under forudsætning af en samklang mellem objektive strukturer og systemer af dispositioner.”<br />
(Broady, 2000:420). Underforstået hos den enkelte.<br />
Aktørens forskellige former for kapital kan konverteres til andre former for kapitaler. Eksempelvis kan den<br />
kulturelle kapital konverteres til uddannelsekapital, som så senere hen kan omsættes til økonomisk kapital.<br />
Men det er ikke givet, at den kapital, man henter i ét felt, kan konverteres til brug i et andet felt. ”Således kan<br />
kulturel dannelse ikke købes for penge.” (Høiris, 1993:46).<br />
Vender vi tilbage til Bourdieus sammenligning med spil, deltager man med sin kapital i et felts indforståede<br />
regler. Hvorvidt aktøren kan påvirke andre og/eller forbedre sin position vil afhænge af spillets regler. ”Den<br />
specifikke værdi af et kort varierer, ligesom værdien af de forskellige former for kapital varierer, afhængigt af<br />
på hvilket felt de bringes i spil. Der er med andre ord kort, der har en værdi på alle felter – her taler jeg om<br />
Hvordan går det dem? 106
grundlæggende former for kapital – men deres relative værdi som trumfkort er afhængig af det felt, de spilles<br />
ud i, og de forandringer feltet undergår gennem tid.” (Bourdieu, 2001:85).<br />
> Habitus<br />
Med habitusbegrebet kropsliggør Bourdieu subjektets handlinger. Habitus er socialiseret subjektivitet.<br />
”Habitus er samtlige livets erfaringer og opfattelser, altså også etik, moral, normer m.m.” (Jerlang, 2001:<br />
374). Habitus er en oplagring af alt det vi har lært, både det subjektive og det kollektive. Også vore<br />
bevægemønstre. Menneskets habitus er kort sagt dannet på baggrund af bestemte sociale betingelser. ”I<br />
utallige hverdagssituationer begyndende i den tidlige barndom, i familien, i skolen formes menneskers evne<br />
til ”praktisk mestring”. (Broady, 2000:440).<br />
Med habitus taler Bourdieu om et system af dispositioner, der gør os i stand til at handle, tænke, vurdere og<br />
orientere os i den sociale verden. Dette system af dispositioner er ikke statiske kompetencer. Havner<br />
mennesker i nye eksistensbetingelser kan habitus ændres. Habitus er med andre ord foranderlig.<br />
Habitusteoriens formål er at indskyde et forklarende led mellem de sociale forhold og individets adfærd.<br />
”Styrken ved denne måde at opfatte individuelle dispositoner er således, at det subjektive og det objektive<br />
bringes på fælles formel, så at sige.” (Seeberg, 1995:126).<br />
Kroppen og det sociale rum bringes under samme formel.<br />
Habitusbegrebet er nødvendigt til at forklare, hvorfor mennesket handler fornuftigt uden at være udpræget<br />
rationelt. Vi går jo ikke konstant rundt og målretter vor adfærd og tænker i bevidste strategier. Alligevel<br />
opfører vi os fornuftigt. ”... gennem en lang og kompleks tilpasningsproces har (menneskene) internaliseret<br />
deres egne objektive muligheder og forstår at aflæse den fremtid, der passer sig for dem, som er skabt for<br />
dem, og som de er skabt for ... ” (Bourdieu, 2001:115). Dog således, at i samspillet mellem individets<br />
subjektive forhåbninger og objektive muligheder må i langt de fleste tilfælde de første tilpasse sig de sidste.<br />
Ved hjælp af strategier forbindes habitus og adfærd. ”Med ”strategi” menes kort sagt individers eller gruppers<br />
bevidste eller ubevidste forsøg på at forsvare eller forbedre deres position”. (Broady, 2000:441).<br />
> Symbolsk vold<br />
På baggrund af habitus spiller det enkelte individ sine forskellige kapitaler ind i felter. I felterne markeres der<br />
forskel på folk. Spillet om magten, den symbolske kamp om hvis værdier der skal dominere, indlejres i<br />
habitus – lettere hos nogen end hos andre. Magtudøvelsen, som er realiseringer af de dominerendes<br />
interesser, dannes og lagres som det Bourdieu kalder symbolsk vold.<br />
I et kompliceret samfund som det danske med mange interessenter på banen i den politiske kamp, bliver<br />
magtens betydninger forfinet og svær at opdage. Undervisnings- og uddannelsesområdet er blot et felt, hvor<br />
der kæmpes om magten til at bestemme indhold, tone m.m. Massemedierne, opdragelsen andre felter. Ved<br />
at være dominerende på eksempelvis et af disse felter gælder det om at gøre ens egne sociale forhold<br />
naturlige for andre ”ved at installere dem i andres habitus, således at de opfatter de deraf fastlagte uligheder<br />
som naturlige og dermed legitime.” (Høiris, 1993:47).<br />
Hvordan går det dem? 107
3 INFORMANTERNE<br />
3.1 INFORMANTERNE – KORT BESKREVET<br />
Tallet i parentes angiver det samlede antal år i Danmark, præasyltiden er inkluderet.<br />
Abdi: Mand på 23 år. Han har boet 11 (11) år i Danmark. Han har kone og barn. Hans forældre bor i et<br />
naboland til hjemlandet. Han har forsøgt sig med et par uddannelser, men han fik ikke praktikpladser. Går nu<br />
på handelsskolen og vil gerne videre på Handelshøjskolen. Han har arbejde ved siden af. Han har mange<br />
erfaringer, han gerne deler ud af.<br />
Adnen: Mand på 21 år. Han har boet 4 (5) år i Danmark. Hans forældre bor i et naboland til hjemlandet. Han<br />
har ingen familie i DK. Han bor alene. Han har ingen uddannelse, men arbejder som tjener på et hotel. Han<br />
fortæller, at hans humør er psykisk svingende, og at han tænker meget.<br />
Ahmad: Mand på 19 år. Han har boet 2½ (3) år i Danmark. Han har ingen forældre. Han har ingen familie i<br />
Danmark. Han har kort skolegang bag sig. Han bor i en dansk plejefamilie. Han har skaffet sig selv et<br />
arbejde. Han fortæller, at han psykisk bruger megen tid på at tænke, hvorfor han ikke har kunnet koncentere<br />
sig om at få lært bedre dansk. Han har få fortrolige.<br />
Alex: Mand på 20 år. Han har boet 4 (4½) år i Danmark. Han har en søster i danmark, hvor han har boet.<br />
Hans forældre er døde. Han har gået på efterskole, da han fandt udviklingen i den første undervisning<br />
langsommelig. Han går i gymnasiet. Han har etableret en god kontakt til en studievejleder.<br />
Almir: Mand på 23 år. Han har boet 5 (6) år i Danmark. Han forældre er døde. Han har familie i Danmark.<br />
Han bor alene og har fundet det ensomt. I hjemlandet har han bygget sig et hus, som hans plejefamilie bor i.<br />
Han har ingen uddannelse, men planlægger en karriere i burgerbranchen. Han har en dansk kæreste.<br />
Aman: Mand på 21 år. Han har boet 3 (4) år i Danmark. Hans mor bor i et naboland. Han har familie i<br />
Danmark, bl.a. en bror. Han bor alene, går på HF og har arbejde som pædagogmedhjælper. Han har en<br />
papmor. Han fortæller, at hans humør er psykisk svingende og har mange overvejelser over tilværelsen.<br />
Amir: Mand på 18 år. Han har boet 3 (4) år i Danmark. Han ved ikke, hvor hans forældre befinder sig. Han<br />
har ingen familie i Danmark eller andre steder. Han går på ungdomsskole og har arbejde ved siden af. Han<br />
har kontakt til venners forældre. Han fortæller, at han er traumatiseret.<br />
Barathy: Mand på 17 år. Han har boet 5 (5½) år i Danmark. Han har forældre i hjemlandet. Han har boet<br />
hos sin etniske familie med dårlige erfaringer og bor nu i en dansk plejefamilie. Han går på ungdomsskole.<br />
Han søger et arbejde, men det er ikke let. Er præget af, at de første år i Danmark har været hårde.<br />
Christine: Kvinde på 22 år. Hun har boet 6 (7) år i Danmark. Hendes far er død, og hun ved ikke om<br />
moderen lever. Hun har en bror i Danmark. Ellers ingen anden familie. Hun har ingen uddannelse, men har<br />
taget nogle fag på HF. Hun arbejder, men vil gerne uddannes. Ikke kontakt til voksne danskere.<br />
Esan: Mand på 17 år. Han har boet 2½ (3) år i Danmark. Han har forældre i hjemlandet og en bror i<br />
Danmark. Han har flere slægtninge i Norden. Han har boet i bofællesskab og deler nu en lejlighed med en<br />
landsmand. Han har en kæreste, der taler samme sprog. Han går på ungdomsskole. Han er politisk aktiv.<br />
Farid: Mand på 19 år. Han har boet 4 (4½) år i Danmark. Hans mor bor i et naboland til hjemlandet. Han bor<br />
sammen med sin ældre bror. Han har boet i børnehus. Han har fået bevilliget få timer til efterværn. Han går i<br />
gymnasiet. Han har kontakt til professionelle.<br />
Hvordan går det dem? 108
Filip: Mand på 19 år. Han har boet 2½ (4) år i DK. Han har ikke set sine forældre, siden han var helt lille.<br />
Han har ingen familie i Danmark. Han har boet i børnehus og bor nu alene. Han har ingen uddannelse, men<br />
planlægger at begynde på teknisk skole. Han søger et arbejde. Han har et netværk blandt landsmænd og<br />
har en dansk kæreste.<br />
Hassan: Mand på 21 år. Han har boet 6 (7) år i Danmark. Hans mor bor i nabolandet til hjemlandet. Han har<br />
ingen familie i Danmark. Han deler en lejlighed sammen med en landsmand. Han har været nervøs for at<br />
skulle klare sig selv uden efterværn. Han har ingen uddannelse. Han er på prøve i et arbejde på en<br />
restaurant. Han fortæller, at han måtte opgive teknisk skole på grund af sprogproblemer.<br />
Hussein: Mand på 19 år. Han har boet 6 (7) år i DK. Han har tæt kontakt med sine forældre. Han har en<br />
lillesøster i Danmark. Han betragter sig ikke som flygtning. Han går på handelsskolen og vil gerne være<br />
designer. Han har meget lidt privat voksenkontakt. Han har engageret sig i et teaterprojekt.<br />
Jejandran: Mand på 17 år. Han har boet 4 (5) år i Danmark. Hans far er død, og moderen har han ikke<br />
kontakt med. Han bor hos sin etniske familie, hvor han trives. Han går på teknisk skole og vil være<br />
maskinsne<strong>dk</strong>er. Han dyrker idræt på eliteniveau.<br />
Jeya: Kvinde på 21 år. Hun har boet 3 (7) år i Danmark. Hun har en lang traumatisk præasylfase bag sig.<br />
Hun har forældre i et naboland til hjemlandet. Hun har familie her i Danmark, som hun med dårlige erfaringer<br />
har boet hos. I projekforløbet er hun blevet gift med en landsmand. Hun bor hos en etnisk plejefailie. Hun har<br />
ingen uddannelse, men arbejder som rengøringsassistent. Hun har få kontakter.<br />
Joe: Mand på 21 år. Han har boet 1 (7) år i Danmark. Han har en lang traumatisk præasylfase bag sig. Han<br />
har forældre i hjemlandet. Han bor hos en bror, der har støttet ham meget. Han går på ungdomsskole. Han<br />
har ingen skolegang hjemmefra.<br />
Kamal: Mand på 17 år. Han har boet 2½ (3) år i Danmark. Hans mor bor i et naboland til hjemlandet. Han<br />
har ingen familie i Danmark. Han kom til Danmark som analfabet. Han bor på eget værelse ved siden af en<br />
ven. Har har forsøgt sig med en uddannelse, men havde sprogvanskeligheder. I stedet arbejder han nu. Han<br />
har en dansk kæreste.<br />
Karim: Mand på 20 år. Han har boet 3 (4) år i Danmark. Han ved ikke, hvor forældrene befinder sig. Han har<br />
ingen familie i Danmark eller andre steder. Har efter eget ønske boet hos en dansk plejefamilie. Er nu flyttet<br />
for sig selv. Han er i gang med en uddannelse og har arbejde. Han fortæller, at han er traumatiseret.<br />
Mahmoud: Mand på 20 år. Han har boet 4 (5) år i Danmark. Hans mor er asylansøger i Danmark. Ellers<br />
ingen anden familie. Han bor alene. Han har ingen uddannelse, men arbejder på en restaurant. Han har en<br />
dansk kæreste og en kontaktfamilie. Han har et par hårde oplevelser med myndighederne bag sig.<br />
Marcel: Mand på 19 år. Han har boet 3 (6) år i Danmark. Han har en lang traumatisk præasylfase bag sig.<br />
Hans forældre er døde. Han blev taget med til Danmark af anden familie med hvem han har god kontakt.<br />
Han har boet i børnehus, hvor han stadig får hjælp. Han har ingen uddannelse, men arbejder i en restaurant.<br />
Han fortæller, at han er psykisk svingende. Han har en dansk kæreste.<br />
Marian: Kvinde på 26 år. Hun har boet 12 (12) år i Danmark og er nu dansk statsborger. Hun ved ikke om<br />
moderen er i live og har næsten ingen kontakt med faderen. Hun har en lillebror i Danmark. Hun har boet i<br />
børnehus, men flyttede tidligt ud blandt danskere. Hun har ingen uddannelse, men planer. P.t. intet arbejde,<br />
men har i øvrigt stor og bred arbejdserfaring. Hun har få betroede.<br />
Mehdi: Mand på 19 år. Han har boet 2½ (3) år i Danmark. Han har forældre i hjemlandet. I Danmark har han<br />
sin bror og en faster. Han har boet i et bofællesskab og deler nu en lejlighed. Han går på ungdomsskole og<br />
er utilfreds med undervisningen. Vil gerne i gymnasiet. Han er utilfreds med den kommunale hjælp.<br />
Mehmet: Mand på 19 år. Han har boet 2½ (4) år i Danmark. Han har ikke haft kontakt med sine forældre<br />
siden han flygtede. Han har slægtninge i Danmark. Han har boet i børnehus. Han har ingen uddannelse og<br />
heller ikke noget arbejde. Han har planer om at begynde på teknisk skole. Føler sig svigtet af det<br />
kommunale sociale system. Han fortæller, at han er traumatiseret.<br />
Hvordan går det dem? 109
Nader: Mand på 20 år. Han har boet 3 (4) år i Danmark. Hans far er død, og han har mistet kontakten med<br />
sin mor og bror. Han har ingen familie i Danmark. Han bor sammen med sin kæreste. Han har en dansk<br />
papfamilie. Han havde en traumatisk udflytning til kommunen og har ikke gode samarbejdserfaringer med<br />
det offentlige. Han har ingen uddannelse, men skal genoptage studiet på teknisk skole. Han har arbejde.<br />
Han har få fortrolige.<br />
Pei Lei: Kvinde på 18 år. Hun har boet 2½ (3) år i Danmark. Begge hendes forældre er døde. Hun har ingen<br />
familie i DK. Hun har boet i et bofællesskab og har nu sin egen lejlighed. Hun går på ungdomsskole og føler<br />
det isolerende. Hun kender ikke rigtig nogle danskere. Hun har arbejde.<br />
Peter: Mand på 15 år. Han har boet 3 (3) år i Danmark. Hans forældre er døde. Han har brødre i Danmark.<br />
Han bor i et børnehus, hvor han bor godt. Han går i folkeskolen og skal næste år begynde på efterskole. Han<br />
har en dansk kæreste.<br />
Samir: Mand på 19 år. Han har boet 3 (5) år i Danmark. Han har en traumatisk præasylfase bag sig. Han<br />
ved ikke, hvor hans forældre befinder sig. Han har ingen familie i Danmark. Bor i et bofællesskab, hvor han<br />
hele tiden har boet. Gode kontakter til danskere. Han har en uddannelse og et arbejde. Påbegynder videre<br />
uddannelse foråret 2005.<br />
Shukri: Kvinde på 23 år. Hun har boet 10 (10) år i Danmark. Hun bor sammen med sin mand og barn.<br />
Hendes mor bor i et vestligt land. Hun har familie i Danmark. Hun har en kort uddannelse. Gik på teknisk<br />
skole for at blive frisør, men fandt ingen praktikplads. På barsel for tiden. Hun har mange erfaringer med livet<br />
i Danmark.<br />
Tomas: Mand på 23 år. Han har boet 3 (3) i Danmark. Hans forældre er døde. Han har med sine brødre<br />
boet mange år i en flygtningelejr. Han har brødre i Danmark, som han har fungeret som far for. Han er i gang<br />
med en uddannelse og har arbejde. Han har en dansk kæreste.<br />
Hvordan går det dem? 110
3.2 FAMILIEFORHOLD<br />
Informant<br />
Adnen<br />
Aman<br />
Filip<br />
Mahmoud<br />
Kamal<br />
Almir<br />
Marcel<br />
Hussein<br />
Peter<br />
Tomas<br />
Jeya<br />
Karim<br />
Amir<br />
Farid<br />
Abdi<br />
Mehmet<br />
Alex<br />
Jejandran<br />
Barathy<br />
Ahmad<br />
Nader<br />
Hassan<br />
Joe<br />
Shukri<br />
Samir<br />
Marian<br />
Christine<br />
Esan<br />
Mehdi<br />
Pei Lei<br />
Forældre Famile i Danmark<br />
Far og mor (naboland)<br />
Mor (naboland); Far (hjemland, ÷ kontakt)<br />
Ved ikke<br />
Mor (Danmark); Far ÷<br />
Mor (naboland); Far: ved ikke<br />
÷<br />
÷<br />
Forældre (naboland)<br />
÷<br />
÷<br />
Forældre (naboland)<br />
Ved ikke<br />
Ved ikke<br />
Mor (naboland); Far: ved ikke<br />
Forældre (naboland)<br />
Ved ikke<br />
÷<br />
Mor (hjemland); Far: ved ikke<br />
Forældre (hjemland)<br />
Mor: ÷ ; Far: ved ikke<br />
Mor: ved ikke; Far: ÷<br />
Mor (naboland); Far: ÷<br />
Forældre (hjemland)<br />
Mor (vestligt land); Far: ÷<br />
Ved ikke<br />
Mor: ved ikke; Far (hjemland)<br />
Mor: ved ikke; Far: ÷<br />
Forældre (hjemland)<br />
Forældre (hjemland)<br />
÷<br />
Hvordan går det dem? 111<br />
Primær Sekundær<br />
-<br />
Bror<br />
-<br />
Mor<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
Søster<br />
Brødre<br />
Brødre<br />
Søster<br />
÷<br />
÷<br />
Bror<br />
Kone/barn<br />
÷<br />
Søster<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
Bror<br />
Søster/mand<br />
÷<br />
Bror<br />
Bror<br />
Bror<br />
Bror<br />
÷<br />
-<br />
Fætre<br />
-<br />
÷<br />
÷<br />
Fætter<br />
Onkler<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
Onkel<br />
÷<br />
Kusine<br />
Moster<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
Onkler<br />
÷<br />
÷<br />
Onkel<br />
÷<br />
Faster<br />
Faster<br />
÷<br />
Onkler<br />
?<br />
-<br />
-<br />
-<br />
Plejefamilie, Onkel<br />
Venner<br />
?<br />
Onkel (Australien)<br />
Onkel (Australien)<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
÷<br />
?<br />
Ven (Schweiz)<br />
÷<br />
÷<br />
Mormor (Europa)<br />
Plejefamilie<br />
÷<br />
Søster (Europa)<br />
?<br />
Farmor (Vestligt land)<br />
Onkel (Europa)<br />
÷<br />
÷<br />
Onkel (Norden)<br />
÷<br />
Øvrige famillie
4 DEFINITION AF ULEDSAGEDE MINDREÅRIGE FLYGTNINGE<br />
> Udlændingestyrelsens definition<br />
I Danmark defineres en uledsaget mindreårig asylansøger som et barn under 18 år, der indrejser uden<br />
ledsagelse af forældre eller andre myndige personer, der kan anses for at være trådt i forældrenes sted –<br />
herunder andre familiemedlemmer. Det kan også være et barn, som indrejser med forældrene eller en<br />
anden voksen person, men hvor den voksne person enten forlader barnet i Danmark eller f.eks. dør under<br />
opholdet. Et uledsaget barn kan have forældre eller anden nær familie i hjemlandet eller i tredjelande, men<br />
kan også være forældreløs (Udlændingestyrelsen, 2005).<br />
> UNHCRs definition<br />
”Children under 18 years of age, who are outside their country of origin and separeted from their parents or<br />
legal/customary primary caregiver.”<br />
Red Barnet (2004:3) påpeger, at den danske definition ikke lever op til UNHCRs Guidelines fra 1997, der<br />
lyder som ovenstående, og hvor der insisteres på, ”at børn der er adskilte fra deres forældre eller deres<br />
juridiske/sædvanlige primære omsorgsgiver, skal betragtes som uledsagede.”<br />
Eksempelvis kan det betyde, at børn, ledsaget af ældre søskende, der tager ansvar for dem, ikke betragtes<br />
som uledsagede. Efter værgeordningens indførelse april 2003 tildeles kun alle uledsagede en værge. Det vil<br />
ikke ske i et tilfælde som ovennævnte.<br />
> Uledsagede mindreårige asylansøgere (bruttoansøgertallet)<br />
Procent<br />
100%<br />
90%<br />
80%<br />
70%<br />
60%<br />
50%<br />
40%<br />
30%<br />
20%<br />
10%<br />
0%<br />
Uledsagede mindreårige asylansøgere<br />
1999 2000 2001 2002 2003 2004<br />
Hvordan går det dem? 112<br />
År<br />
Drenge<br />
Piger
1999: 120 i alt – 16 % piger, 84 % drenge<br />
2000: 219 i alt – 9 % piger, 91 % drenge<br />
2001: 239 i alt – 25 % piger, 75 % drenge<br />
2002: 137 i alt – 16 % piger, 84 % drenge<br />
2003: 159 i alt – 19 % piger, 81 % drenge<br />
2004: 128 i alt – 22 % piger, 78 % drenge<br />
> Antal uledsagede, der får realitetsbehandlet deres asylsag<br />
Antal<br />
200<br />
175<br />
150<br />
125<br />
100<br />
75<br />
50<br />
25<br />
0<br />
1999: (ikke oplyst)<br />
Antal uledsagede, der får<br />
realitetsbehandlet deres asylsag<br />
2000 2001 2002 2003 2004<br />
Hvordan går det dem? 113<br />
År
Sagsbehandlingstid og tilladelser<br />
Det er Udlændingestyrelsens målsætning, at en mindreårig uledsagets asylansøgning skal færdigbehandles<br />
inden for 3 måneder fra ansøgningen er registreret hos styrelsen. Styrelsen gør opmærksom på, at denne<br />
målsætning af forskellige årsager ikke altid kan overholdes. (Udlændingestyrelsens nøgletal, 2004).<br />
Tilladelser efter § 9c, stk. 3, § 7, stk. 1 og 2 samt tilladelser givet i Udlændingestyrelsen/Integrationsministeriet<br />
i forlængelse af et endeligt afslag. (Bemærk at man ikke kan sammenligne givne tilladelser i et<br />
bestemt år med antallet af registrerede asylansøgere i samme år. Præasylfasens længde varierer for hver<br />
enkelt asylansøger).<br />
Antal<br />
125<br />
100<br />
75<br />
50<br />
25<br />
> Afslag<br />
0<br />
Tilladelser<br />
1999 2000 2001 2002 2003 2004<br />
Hvordan går det dem? 114<br />
År<br />
Afslag i Udlændingestyrelsen i forlængelse af endeligt afslag på asyl (1. kolonne) og afslag i Indenrigsministeriet<br />
(stadfæstelse af Udlændingestyrelsens afgørelse) (2. kolonne).<br />
1999: i alt – 27-24<br />
2000: i alt – 23-19<br />
2001: i alt – 23-22<br />
2002: i alt – 44-47<br />
2003: i alt – 43-40<br />
2004: i alt – 56-52<br />
(Statistik hentet fra Udlændingestyrelsens nøgletal).
5 LOVKOMPLEKS OG INTERNATIONALE KONVENTIONER<br />
Uledsagede mindreårige asylansøgere kan få opholdstilladelse efter følgende paragraffer i udlændingeloven:<br />
§ 7 stk. 1 eller 2. Asyl- og beskyttelsesparagraf. Børnene opnår flygtningestatus.<br />
§ 9c stk. 3 nr. 1 eller 2. Opholdstilladelse af særlige grunde.<br />
Opholdstilladelse vil i første omgang være tidsbegrænset til 2 år. Når opholdstilladelsen udløber, kan barnet<br />
søge om at få den forlænget. For at få det skal betingelserne for opholdstilladelsen stadig være opfyldt. For<br />
at få permanent opholdstilladelse skal man have opholdt sig lovligt i Danmark i syv år.<br />
Ovenstående er bestemmelser i den såkaldte udlændingepakke, der blev vedtaget i foråret 2002. Dette<br />
projekts unge er ikke omfattet af denne lov, idet de er indrejst i Danmark og har fået opholdstilladelse<br />
forinden. De har enten fået permanent opholdstilladelse eller midlertidig opholdstilladelse, der typisk er af tre<br />
års varighed. Som i ovenstående skal de søge om forlængelse.<br />
Til brug for Udlændingestyrelsens afgørelse vedrørende tidsubegrænset opholdstilladelse indhenter<br />
Udlændingestyrelsens en udtalelse fra kommunen om, hvorvidt den pågældende har gennemført et tilbudt<br />
introduktionsprogram, eller andet tilbud, samt hvorvidt den pågældende har gæld til det offentlige<br />
(Integrationslovens § 52).<br />
Hos politiet indhenter Udlændingestyrelsens udtalelse om, hvorvidt den pågældende har begået grov<br />
kriminalitet.<br />
Når barnet meddeles opholdstilladelse, træffer Udlændingestyrelsen også afgørelse om, i hvilken kommunen<br />
barnet skal bo. Inden da anmoder styrelsen Dansk Røde Kors om oplysninger vedrørende eventuel familie i<br />
Danmark, mulige in<strong>dk</strong>varteringsformer, nødvendig hjælp til barnet, for bagefter at træffe en afgørelse om<br />
endelig visitering. Herefter overgår ansvaret til kommunen.<br />
”Børnene indgår i amts- og kommunekvoterne og visiteres til kommunerne med udgangspunkt i det enkelte<br />
barns tarv og kvotefordelingen.” (KL, 2001:1).<br />
Det er op til den enkelte kommune at afgøre, hvorvidt barnet skal tilbydes et introduktionsprogram eller ikke.<br />
Børn, der er fyldt 18 år ved udflytningen, skal tilbydes introduktionsprogrammet på linje med andre voksne.<br />
Det er mit indtryk, at i en del kommuner tilbydes introduktionsprogrammet til de ældste af børnene, de 16-17<br />
årige.<br />
”For mange uledsagede børn udgør undervisning i folkeskolen eller ungdomsskolen et mere relevant tilbud<br />
end introduktionsprogrammet, og børnene tilbydes i givet fald ikke et introduktionsprogram.” (KL, 2001:1-2).<br />
Dette gælder så oftest de børn, der er yngre end 16-17 år.<br />
Børn, der deltager i introduktionprogrammet, får introduktionsydelse.<br />
Børn, der deltager i andet skoletilbud, får typisk kontanthjælp efter aktivloven.<br />
I Integrationsloven optræder uledsagede mindreårige specifikt i følgende paragraffer:<br />
§ 10, stk. 2: Vedr. visitering.<br />
§ 16, stk. 6: De uledsagede kan tilbydes introduktionsprogram.<br />
> Kvoteflygtninge<br />
Siden 1978 har regeringen og Folketinget hvert år afsat et beløb på finansloven til en flygtningekvote, der<br />
angiver hvor mange flygtninge, der kan genbosættes i Danmark. Denne type flygtninge betegnes derfor<br />
oftest som kvoteflygtninge eller FN flygtninge. Siden 1989 har kvoten været på 500 pladser om året.<br />
Genbosætningen i Danmark sker altid efter henvendelse fra UNHCRs hove<strong>dk</strong>varter i Genève.<br />
> Familiesammenføring<br />
Som udgangspunkt er det ikke muligt for en uledsaget mindreårig flygtning at blive familiesammenført med<br />
sin familie her i Danmark.<br />
I Lov om ændringer af Udlændingeloven og Integrationsloven står der:<br />
Hvordan går det dem? 115
”Hvis der skabes kontakt med forældrene til en herboende uledsaget mindreårig asylansøger, og hvis<br />
barnets opholdstilladelse ikke inddrages i den forbindelse, jf. afsnit 3.7, vil det som udgangspunkt ikke være<br />
muligt for forældrene til barnet at opnå familiesammenføring her i landet.<br />
Hvis ganske særlige omstændigheder taler herfor – og det i øvrigt findes bedst og overensstemmende med<br />
barnets interesser – kan der dog undtagelsesvis gives tilladelse til familiesammenføring med forældrene<br />
efter reglerne i Udlændingelovens § 9c. stk. 1.<br />
Ved afgørelsen af, om der skal gives tilladelse til familiesammenføring efter Udlændingelovens § 9c. stk. 1,<br />
vil der bl.a. kunne lægges vægt på, om barnet har mulighed for at blive genforenet med forældrene i<br />
hjemlandet eller i et andet land. Er dette tilfældet, vil der kun helt undtagelsesvis blive givet tilladelse til<br />
familiesammenføring her i landet.”<br />
Ifølge Red Barnet (2004:29) er ”lovgivningen ifølge Børnerådets høringssvar fra 2003 på grænsen af at være<br />
på kant med Børnekonventionens artikel 10, der fastslår, at barnet har ret til, at en ansøgning om<br />
familiesammenføring skal behandles positivt, humant og hurtigt.”<br />
I enkelte tilfælde er det lidt forunderligt lykkedes uledsagede at få familiesammenføring med forældrene.<br />
Men i praksis er det stort set umuligt.<br />
> Repatriering<br />
Folketinget vedtog i 1999 Lov om repatriering. Heri gives der mulighed for, at et barn kan modtage<br />
repatrieringsstøtte, hvis det ønsker at vende tilbage til hjemlandet. Der gives en fortrydelsesret på 12<br />
måneder, inden for hvilket tidsrum barnet ikke mister sin opholdstilladelse her i landet.<br />
”Kun ganske få uledsagede mindreårige har udtrykt ønske om repatriering. Og der er ingen fast praksis på<br />
området.” (Red Barnet, 2004:32).<br />
I rapporten har det stået omtalt, at en del kommuner er åbne for at lade uledsagede mindreårige tage på<br />
afklarende besøgsrejser i hjemland eller tredjeland (hvis familien evt. befinder sig der).<br />
De vigtigste regulativer, der vedrører de uledsagede flygtninge:<br />
Integrationsloven – LBK af 28/04/2003.<br />
Lov om ændring af udlændingeloven og integrationsloven af 09/06/2004.<br />
Repatrieringsloven af 02/06/1999.<br />
Udlændingeloven – LBK af 24/07/2003.<br />
Vejledning for repræsentanter – juni 2003.<br />
Lov om social service.<br />
Vejledning om særlig støtte til børn og unge, Socialministeriet 2002.<br />
> Internationale konventioner<br />
I 1948 vedtages Verdenserklæringen om Menneskerettigheder. ”Verdenserklæringen var med til at gøre<br />
flygtningebegrebet individorienteret.” (Fenger-Grøn, 2004:9). I artikel 14 står der, at ”Enhver har ret til i andre<br />
lande at søge og få tilstået asyl mod forfølgelse.”<br />
I 1951 vedtages FNs flygtningekonvention. Konventionen gav flygtninge ret til både at søge asyl og opnå<br />
beskyttelse. Kritikere af konventionen pointerer, at dens definitioner ikke er tidssvarende og tilstrækkelige til<br />
at rumme nutidens massevandringer på grund af borgerkrige, sult, etniske udrensninger, fattigdom m.v.<br />
Flygtningekonventionen indeholder ingen særbestemmelser om uledsagedes anerkendelse som flygtninge.<br />
”Flygtningekonventionen er i modsætning til menneskerettighedserklæringen et såkaldt retligt forpligtende<br />
instrument.” (Fenger-Grøn, 2004:10).<br />
FN-konventionen om barnets rettigheder vedtages i 1989 og ratificeres i 1991 af Danmark. Konventionen er<br />
ikke indarbejdet i den nationale lovgivning.<br />
Hvordan går det dem? 116
6 SPØRGESKEMA<br />
INDLEDENDE SPØRGSMÅL<br />
1. Hvad er dit køn? Hunkøn (F) Hankøn (M)<br />
2. Hvor gammel er du? ____________________ år<br />
2a. Hvor gammel var du, da du kom til Danmark? ___________________ år<br />
3. Hvor længe har du haft opholdstilladelse i Danmark?<br />
Mindre end 3 år 3 år 4år 5 år eller mere<br />
3a. Hvor lang tid gik der fra din ankomst til Danmark til at du fik opholdstilladelse?<br />
Mindre end ½ år ½ -1 år 1-2 år Mere end 2 år<br />
3b. Følte du dig velkommen i Danmark i denne tid? Ja Nej<br />
3c. Har du varig opholdstilladelse? Ja Nej<br />
4. Har du familie i Danmark, som du har boet/bor hos? Ja Nej<br />
5. Hvordan boede du efter visitationen til kommunen? Etværelses med adgang til bad og toilet<br />
Børnehus Bofællesskab Dansk familiepleje Institution<br />
Ungdomsbolig Selvstændig bolig Andet Hvad? ___________________<br />
5a. Hvordan bor du nu? Etværelses med adgang til bad og toilet Børnehus<br />
Bofællesskab Dansk familiepleje UngdomsboligInstitution<br />
Selvstændig bolig Andet Hvad? __________________________<br />
SKOLEGANG/UDDANNELSE<br />
I hjemlandet<br />
6. Hvor mange år har du gået i skole i dit hjemland?<br />
Ingen skolegang 1-3 år 4-7 år 8-10 år 11-12 år<br />
6a. Har du en uddannelse fra dit hjemland? Ja Nej<br />
6b. Har du haft mulighed for at bruge den i Danmark?<br />
Meget Noget Slet ikke<br />
Hvordan går det dem? 117
I DANMARK<br />
7. Hvor mange år har du gået i skole i Danmark (inklusiv præasylfasen)?<br />
Ingen skolegang 1-2 år 3-4 år Mere end 4 år<br />
7a. Hvilke klasser?<br />
Sprogskole Modtagelsesklasse/folkeskole Ungdomsskole<br />
Gymnasium/HF Teknisk skole Efterskole/højskole<br />
8. Har du en videregående uddannelse?<br />
Ja Nej Jeg er i gang<br />
8a. Hvilken længde har den videregående uddannelse?<br />
1-2 år 3-5 år 6 år eller mere<br />
BESKÆFTIGELSE<br />
9. Hvordan tjener du dine penge? SU Arbejde<br />
Arbejdsløshedsunderstøttelse Overførselsin<strong>dk</strong>omst Andet<br />
10. Hvis du har arbejde, hvilken type er det?<br />
Ufaglært arbejde Faglært arbejde Selvstændig Hvilket?___________<br />
10a. Har du arbejdserfaring fra dit hjemland?<br />
Meget Nogen Ingen Hvilken?________________<br />
10b. Har du haft mulighed for at bruge den i Danmark?<br />
Meget Noget Slet ikke<br />
ORGANISERING<br />
11. Er du medlem af en fagforening? Ja Nej<br />
11a. Er du medlem af en arbejdsløshedskasse? Ja Nej<br />
11b. Er du medlem af et politisk parti eller organisation? Ja Nej<br />
11c. Er du medlem af en national forening/etnisk organisation? Ja Nej<br />
11d. Har du stemt ved et kommunevalg? Ja Nej<br />
11e. Har du været aktiv i studieråd, elevråd eller lign.? Ja Nej<br />
Hvordan går det dem? 118
STØTTE OG VEJLEDNING<br />
12. Har du da fået den støtte og vejledning af kommunen, du har haft brug for?<br />
Ja Ikke helt Nej<br />
12a. Får du stadig aktiv støtte fra kommunen? Ja Nej<br />
12b. Hvem fra det offentlige har givet/giver dig brugbar støtte og vejledning?<br />
En støtteperson En sagsbehandler En lærer Anden<br />
12c. Har du haft en eller flere voksne, som ikke er fra det offentlige, du har kunnet bruge, når du har<br />
haft behov for hjælp og støtte?<br />
Ja Nej Hvis ja, hvem?______________________________________________<br />
12d. Har du/har du haft en dansk kontaktfamilie? Ja Nej<br />
12e. Synes du, at det er en god idé med en voksen dansker, der hjælper en fra starten, efter at<br />
man har fået opholdstilladelse?<br />
Ja Nej<br />
12f. Forstår du, hvordan du skal begå dig i Danmark?<br />
Ja, det gør jeg Nogenlunde Nej, det gør jeg ikke<br />
12g. Er der nogen i din omgangskreds i Danmark, som kender din forhistorie?<br />
Flere Få Ingen Hvem?_________________<br />
HJEMLAND/FORÆLDRE/FAMILIE<br />
13. Hvilket land er dit hjemland?_________________________________<br />
14. Hvem besluttede at du skulle til Danmark?<br />
Forældre Anden familie<br />
Dig selv Venner af familien Andre Hvem?_________________________<br />
14a. Hvordan kom du til Danmark? Alene med agent(er) Alene uden agent(er)<br />
Forældre Anden familie Andre Hvem?_______________<br />
14b. Hvorfor forlod du dit hjemland?<br />
Fordi du var i fare på grund af krig/uro Fordi du ville undgå at blive soldat<br />
Fordi du blev forfulgt For at få en uddannelse/bedre liv<br />
For at tjene penge til din familie Fordi din familie skulle komme bagefter<br />
Hvordan går det dem? 119
Fordi du var uvenner med dine forældre Andet:_____________________________<br />
14e. Var det bestemt, at du lige præcis skulle til Danmark? Ja Nej<br />
14f. Hvad vidste du om Danmark, inden du kom? Noget Lidt Intet<br />
15. Lever din mor? Ja Nej Ved ikke<br />
15a. Hvilket arbejder har/havde hun?<br />
Hjemmegående Ufaglært Faglært Funktionær Selvstændig<br />
15b. Lever din far? Ja Nej Ved ikke<br />
15c. Hvilket arbejde har/havde din far?<br />
Ufaglært Faglært Funktionær Selvstændig<br />
15d. Hvor bor han/hun/de?<br />
Hjemland Danmark Øvrige Europa Andet Ved ikke<br />
15e. Har du kontakt med ham/hende/dem? Ja Nej<br />
15f. Hvor ofte? En gang om ugen En gang om måneden Næsten aldrig<br />
15g. Hvordan har I kontakt? Brev Telefon/sms Email<br />
I mødes Andet<br />
15h. Udover eventuelt din mor og far har du så kontakt med andre udenfor Danmark, som<br />
betyder noget for dig? Ja Nej Hvem?__________________<br />
15i. Hvor ofte? En gang om ugen En gang om måneden Næsten aldrig<br />
15j. Er der nogen udenfor Danmark, der ved hvordan du har det?<br />
Flere Få Ingen Hvem?__________________<br />
16. Hvor tit tænker du på dit hjemland? Sjældent Af og til Ofte<br />
16a. Har du været på besøg i dit hjemland? Ja Nej<br />
VENNER/KÆRESTE/FRITID<br />
17. Er du gift? Ja Nej<br />
17a. Har du en kæreste? Ja Nej<br />
Hvordan går det dem? 120
17b. Har du børn? Ja Nej<br />
17c. Er din partner? Fra dit hjemland Dansk Andet<br />
18. Hvor mange venner har du? Ingen 1-3 Flere<br />
18a. Er dine venner? Fra dit hjemland Danske Blandet<br />
18b. Hvor har du mødt dine venner? Skole/uddannelse Arbejde Nettet<br />
Forening/klub Via venner Gaden Andet<br />
19. Hvad laver du for det meste i din fritid? (marker gerne flere felter, prioriteret)<br />
Sammen med venner/kæreste/familie Dyrker sport i en klub<br />
Går i byen Går i din hjemlands klub<br />
Går på biblioteket Andre foreninger<br />
Spiller computerspil Ser videofilm på dit modersmål<br />
Ser dansk tv Ser udenlandsk tv<br />
Surfer på nettet Andet<br />
DISKRIMINATION<br />
20. Har du oplevet at blive diskrimineret? Ja Nej<br />
20a. Hvor ofte er du blevet diskrimineret? Få gange Nogle gange Ofte<br />
20b Har du selv diskrimineret andre? Ja Nej<br />
20c. Hvor ofte har du diskrimineret andre? Få gange Nogle gange Ofte<br />
AN<strong>DET</strong><br />
21. Hvordan synes du, at du klarer dig på dansk i dagligdagen?<br />
Godt Nogenlunde Det er svært<br />
21a. Hvilke(t) sprog bruger du mest i dagligdagen? Dansk Modersmål Andet<br />
22. Hvordan vil du beskrive dit helbred?<br />
Godt Mindre godt Dårligt<br />
22a. Har du været/er du i behandling? Ja Nej<br />
23. Hvordan vil du beskrive din psykiske tilstand?<br />
Hvordan går det dem? 121
God Svingende Dårlig<br />
23a. Har du været /er du i behandling? Ja Nej<br />
24. Hvad er din plan for fremtiden? Blive i Danmark Forlade Danmark Ved ikke<br />
24a. Hvad drømmer du om at opnå? (gerne flere krydser)<br />
Få fast opholdstilladelse Få statsborgerskab i Danmark<br />
Starte egen virksomhed Tjene mange penge<br />
Få egen familie med børn Genforenes med familien<br />
Blive kendt Skrive en bog/lave en film<br />
Blive god til dansk Blive respekteret<br />
Andet Hvad?_____________________________________________________________<br />
25. Du har sikkert hørt/læst ordet ”integration” en del gange. Hvad er din oplevelse af ordet?<br />
Positiv Neutral Negativ<br />
Yderligere spørgsmål til punktet Støtte og vejledning.<br />
26. Synes du, at dine egne ønsker er blevet hørt/opfyldt i integrationsfasen?<br />
I høj grad Nogenlunde Slet ikke<br />
27. Hvem taler du med om det at være flygtning/i eksil? ______________________________________<br />
27a. Hvem taler du med om dit hjemland/din familie? ________________________________________<br />
27b. Hvem taler du med om din fremtid? ___________________________________________________<br />
27c. Hvem taler du med om dine ønsker/drømme? ___________________________________________<br />
27d. Hvem taler du med om hvordan du har det? ____________________________________________<br />
27e. Hvem taler du med om eventuelle økonomiske problemer?________________________________<br />
27f. Hvem får du hjælp af, når du f.eks. får henvendelser fra det offentlige, som du ikke<br />
forstår?_______________________________________________________________________________<br />
Hvordan går det dem? 122
7 OPGØRELSE AF SPØRGESKEMAUNDERSØGELSEN<br />
Opgørelsen af punkterne 1-3b kan læses i kapitel 5.<br />
3c. Har du varig opholdstilladelse?<br />
15 unge har varig opholdstilladelse.<br />
15 unge har ikke varig opholdstilladelse.<br />
4. Har du familie i Danmark som du har boet hos?<br />
Ja: 7 unge.<br />
Nej: 23 unge.<br />
4 unge blev privat in<strong>dk</strong>varteret i præasylfasen, 2 andre da de fik opholdstilladelse. 1 var familiesammenført.<br />
På interviewtidspunktet boede 2 af de unge stadig hos deres familie.<br />
5. Hvordan boede du efter visitationen i Danmark?<br />
Etværelses med adgang til bad og toilet: 3 unge.<br />
Børnehus: 8 unge.<br />
Bofællesskab: 9 unge.<br />
Dansk plejefamilie: 2 unge.<br />
Institution: 3 unge.<br />
Ungdomsbolig: 1 ung.<br />
Selvstændig/egen bolig: 0 unge.<br />
Herboende familie: 4 unge.<br />
De 3, der blev placeret i et værelses med adgang til bad og toilet var aldersmæssigt: 17, 17 og 15 år.<br />
De 2, der kom i dansk familiepleje efter eget ønske, var begge 17 år. Den ene bor der stadig.<br />
Betegnelsen ”bofællesskab” dækker over flere løsninger. I nogle tilfælde er det en ændret betegnelse<br />
for ”børnehus”. For nogle betød det en lejlighed, et hus, hvor de midlertidigt blev in<strong>dk</strong>varteret med andre<br />
flygtninge. Her boede de nogle måneder.<br />
På nær Ahmad, Joe og Samir er alle flyttet én gang efter visiteringen til kommunen.<br />
5a. Hvordan bor du nu?<br />
Etværelses med bad og toilet: 3 unge.<br />
Børnehus: 1 ung.<br />
Bofællesskab: 1 ung.<br />
Dansk familiepleje: 2 unge.<br />
Ungdomsbolig: 5 unge.<br />
Institution: 1 ung.<br />
Selvstændig/egen bolig: 13 unge.<br />
Herboende familie: 2 unge.<br />
Etnisk plejefamilie: 1 ung.<br />
Klubværelse: 1 ung.<br />
3 bor i ét-værelses med adgang til bad og toilet hos private. Heraf bor den ene ved siden af sin ven. De 2<br />
andre for sig selv.<br />
Den unge på 15 år bor i børnehus.<br />
En lille amtslig institution er senere blevet et bofællesskab for en informant.<br />
Betegnelsen ”institution” dækker over en ungdomspension, hvor en 19 årig bor. Han er på vej ud i en<br />
hybelbolig som overgang til at skulle ud i en egen bolig senere.<br />
1 af de unge kvinder bor på et klubværelse.<br />
2 unge (17 år og 21 år) bor hos herboende familie. Den ene har en lang præasylfase bag sig, hvor han har<br />
boet hos sin familie.<br />
2 af de 5, der bor i ungdomsboliger, deler en toværelses lejlighed. De 3 andre bor i ét-værelses ungdomsboliger.<br />
Hvordan går det dem? 123
13 unge bor i selvstændig bolig. De fleste af dem bor i en ét-værelses lejlighed. 2 unge bor med deres<br />
mand/kone og barn. 2 bor sammen med andre – den ene med sin bror, den anden med en landsmand. 9 bor<br />
alene.<br />
År<br />
Etnisk plejefamilie<br />
Herboende familie<br />
Selvstændig bolig<br />
Institution<br />
Ungdomsbolig<br />
Dansk familiepleje<br />
Bofællesskab<br />
Børnehus<br />
Etværelses<br />
Boligforhold<br />
Bolig efter visitation Nuværende boligform<br />
Klubværelse<br />
0 2 4 6 8 10 12 14<br />
Antal informanter<br />
6. Hvor mange år har du gået i skole i dit hjemland?<br />
Ingen skolegang: 2 unge.<br />
1-3 år: 5 unge.<br />
4-7 år: 12 unge.<br />
8-10 år: 9 unge.<br />
11-12 år: 2 unge.<br />
3 unge ankom til Danmark som analfabeter. 19 af de unge har 7 års skolegang eller mindre. 11 har 8 års<br />
skolegang eller mere.<br />
Ser man på ankomstalderen og antal års skolegang i hjemland, ankommer følgende unge med relativt få års<br />
skolegang til Danmark (alder ved ankomst): Hussein (12 år) og Joe (14 år) har ingen skolegang. Kamal (14<br />
år), Karim (16 år), Hassan (14 år), Shukri (13 år) og Marian (14 år) har haft 1-3 års skolegang ved ankomst.<br />
(Karim er blevet undervist i 3 år af en privatlærer). Pei Lei (16 år) har 4-7 års skolegang. Informanterne<br />
Kamal, Hussein og Joe var analfabeter ved ankomsten.<br />
6a. Har du en uddannelse fra dit hjemland?<br />
Ja: 1 ung.<br />
Nej: 29 unge.<br />
6b. Har du haft mulighed for at bruge den i Danmark?<br />
Meget: 0 unge.<br />
Noget: 0 unge.<br />
Slet ikke: 1 ung.<br />
Hvordan går det dem? 124
Almir har en uddannelse som automekaniker fra sit hjemland. Han er imidlertid ikke interesseret i at bruge<br />
uddannelsen i Danmark, men han har den at falde tilbage på.<br />
7. Hvor mange år har du gået i skole i Danmark (inklusiv præasylfasen)?<br />
Ingen skolegang: 1 ung.<br />
1-2 år: 6 unge.<br />
3-4 år: 16 unge.<br />
> 4 år: 7 unge.<br />
7a: Hvilke klasser/skoleforløb?<br />
Sprogskole: 7 unge.<br />
Folkeskole: 16 unge.<br />
Efterskole: 1 ung.<br />
Ungdomsskole: 9 unge.<br />
Gymnasium/HF: 5 unge.<br />
Teknisk/handelsskole: 5 unge.<br />
Forkursus til Sosu: 1 ung.<br />
Produktionsskole: 1 ung.<br />
10. kl. center: 1 ung.<br />
VUC: 1 ung.<br />
8. Har du en videregående uddannelse?<br />
Ja: 2 unge.<br />
Nej: 26 unge.<br />
I gang: 2 unge.<br />
8a. Hvilken længde har den videregående uddannelse?<br />
1-2 år: 2 unge.<br />
3-5 år: 0 unge.<br />
> 6 år: 0 unge.<br />
Shukri er uddannet køkkenassistent.<br />
Samir er uddannet sosuassistent. Påbegyndte 1. april sygeplejerskeuddannelsen.<br />
Kamal påbegyndte sosuassistentuddannelsen, men danskkundskaberne rakte ikke til. Han har søgt ind igen<br />
til næste år<br />
Karim har gennemført forkurset og er nu ligesom Tomas i gang med sosuuddannelsen. Begge har<br />
praktikpladser.<br />
Hvordan går det dem? 125
9. Hvordan tjener du dine penge?<br />
SU: 5 unge.<br />
Arbejde: 11 unge.<br />
Arbejdsløshedsunderstøttelse: 0 unge.<br />
Kontanthjælp: 12 unge.<br />
Elevløn: 2 unge.<br />
Kontanthjælp<br />
40%<br />
In<strong>dk</strong>omst<br />
SU<br />
17%<br />
Hvordan går det dem? 126<br />
Arbejde<br />
43%<br />
3 unge supplerer deres SU med bijob.<br />
På kontanthjælp er 8 studerende, 1 er på barselsorlov. 3 er uden arbejde.<br />
10. Hvis du har et arbejde, hvilken type er det?<br />
Ufaglært arbejde: 17 unge.<br />
Faglært arbejde: 1 ung.<br />
Intet arbejde: 12 unge.<br />
De ufaglærte job: Tjener i hotelbranchen, klubmedarbejder, køkkenmedhjælper, murer, ekspedient på<br />
burgerbar og i døgnkiosk, rengøring, plejeassistentafløser, pizzeria, ekspedient og postbud.<br />
10a. Har du arbejdserfaring fra dit hjemland?<br />
Meget: 2 unge.<br />
Nogen: 11 unge.<br />
Ingen: 17 unge.<br />
2 unge har megen arbejdserfaring hjemmefra. Filip har været muslingesamler og Abdi har ekspederet i sine<br />
forældres butik.<br />
11 unge har nogen arbejdserfaring. Det drejer sig om følgende beskæftigelser: skrædder, ekspedient, tømrer,<br />
automekaniker (4), købmand, forefaldende arbejde, børnepasning, servering.<br />
10b. Har du haft mulighed for at bruge den i Danmark?<br />
Meget: 3 unge.<br />
Noget: 2 unge.<br />
Slet ikke: 8 unge.<br />
Meget: Kamal har brugt sin murererfaring i tømrerfaget, Abdi har ekspedienterfaring i butik, og Marian har<br />
erfaring med at passe børn i børneinstitutioner.<br />
Noget: Nader bruger sin viden som automekaniker i fritiden. Hans tanker om uddannelser går i samme<br />
retning.<br />
De øvrige 9 kan ikke, har ikke lyst til eller mulighed for at bruge deres arbejdserfaring fra hjemlandet.<br />
11. Medlem af fagforening<br />
Ja: 7 unge.<br />
Nej: 23 unge.<br />
De 7 er medlemmer af en fagforening inden for følgende fag: tjener (2), køkkenmedhjælper (2), ekspedient<br />
på burgerbar, rengøring, ekspedient. 1, som tidligere har haft job, er stadig medlem af HK.
8 har arbejde uden at være medlem af en fagforening.<br />
Obs.: Enkelte har ikke hørt om en fagforening.<br />
11a. Medlem af en arbejdsløshedskasse<br />
Ja: 5 unge.<br />
Nej: 25 unge.<br />
Obs. Også her gælder, at nogle af de unge ikke har kendskab til muligheden.<br />
11b. Medlem af et politisk parti<br />
Ja: 2 unge.<br />
Nej: 28 unge.<br />
11c. Medlem af en etnisk/national forening<br />
Ja: 4 unge.<br />
Nej: 26 unge.<br />
11d. Har du stemt ved et kommunevalg?<br />
Ja: 1 ung.<br />
Nej: 29 unge.<br />
11e. Har du været aktiv i elevråd eller studieråd?<br />
Ja: 6 unge.<br />
Nej: 24 unge.<br />
4 har repræsenteret deres modtageklasse i elevrådet. 2 har været/er repræsentanter i ungdomsskolen.<br />
12. Har du fået den støtte og vejledning af kommunen, som du har brug for?<br />
Antal informanter<br />
Fået den støtte og vejledning du har haft<br />
brug for?<br />
20<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Ja Ikke helt Nej<br />
Hvordan går det dem? 127
Ikke helt<br />
23%<br />
Fået støtte og vejledning fra<br />
kommunen?<br />
Nej<br />
13% Ja<br />
64%<br />
12a. Får du stadig aktiv støtte fra kommunen?<br />
Antal informanter<br />
24<br />
20<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Får du stadig aktiv støtte fra<br />
kommunen?<br />
Ja Nej<br />
Med aktiv støtte forstås et forhold, hvor der er afsat tid til samvær med en kommunal medarbejder, som er<br />
aktiv i sin opsøgning af den unge.<br />
Ja: Peter (15 år), Tomas (23 år), Amir (18 år), Farid (19 år), Jejandran (17 år), Barathy (17 år), Samir (19 år),<br />
Esan (17 år) og Mehdi (19 år). Det gælder fire af de fem mindreårige.<br />
Tomas er på integrationsydelse og modtager støtte til at slippe rollen som storebror. Amir, Farid, Samir,<br />
Esan og Mehdi får efterværn, men af svingende indsats. Det virker, som om Samir er heldigst med en tildelt<br />
støtte på 12 t/måned. Esan og Mehdi er tildelt støtte en gang om måneden, hvilket ikke altid overholdes. (I<br />
dette tilfælde har én pædagog opsyn med 14 unge flygtninge).<br />
For de øvriges ve<strong>dk</strong>ommende er der ingen aktiv støtte fra kommunen.<br />
Man skal dog være opmærksom på, at Hussein (19 år) bor på en ungdomspension, men han ser stort set<br />
ikke sin sagsbehandler. Ahmad (19 år) bor i en plejefamilie, men er stort set uden kontakt med den<br />
kommunale sagsbehandler.<br />
Hvordan går det dem? 128
Nej<br />
70%<br />
Får du stadig aktiv støtte fra<br />
kommunen?<br />
Hvordan går det dem? 129<br />
Ja<br />
30%<br />
12b. Hvem fra det offentlige har givet/giver dig brugbar støtte og vejledning?<br />
En støtteperson: 13 unge.<br />
En sagsbehandler: 12 unge.<br />
En lærer: 0 unge.<br />
Ingen: 4 unge.<br />
Forskellige: 1 ung.<br />
4 unge svarer, at der ingen har været/er.<br />
Abdi oplever meget at skulle klare sig selv.<br />
Ahmad er stort set uden kontakt med sin sagsbehandler.<br />
Nader har ikke haft god kontakt med sin sagsbehandler.<br />
Mehdi ser stort set ikke sin kontaktperson. Aftaler er blevet aflyst.<br />
12c. Har du haft en eller flere voksne, som ikke er fra det offentlige, du har kunnet bruge, når du har<br />
haft behov for hjælp og støtte?<br />
Ja: 21 unge.<br />
Nej: 9 unge.<br />
Lad os se på hvilken voksen/hvilke voksne, der er tale om.<br />
Aman: papmor (den kommunale støtteperson er overgået til papmor)<br />
Filip: flere landsmænd.<br />
Kamal: en tidligere ansat på et asylcenter.<br />
Almir: fætteren.<br />
Marcel: tre onkler.<br />
Husein: ikke oplyst.<br />
Peter: voksne venner.<br />
Karim: dansk plejefamilie, han tidligere har boet sammen med.<br />
Amir: venners forældre.<br />
Abdi: danske venner og landsmænd fra dansk flygtningehjælps netværksgrupper.<br />
Mehmet: en ansat fra et børnehus, hvor han har boet, fortsætter sin støtte.<br />
Alex: en studievejleder, der er blevet privat ven.<br />
Ahmad: plejefar, hvor han stadig bor.<br />
Nader: papfar (en tidligere ansat kontaktperson, hvis familie informanten nu er knyttet til).<br />
Hassan: tidligere kontaktperson, ”som holder øje med mig”.<br />
Joe: broderen.<br />
Shukri: kontaktperson fra børnehus, som hun stadig har kontakt med.<br />
Samir: mange danske venner og bekendte, der kommer i bofællesskabet.<br />
Esan: fasteren.<br />
Mehdi: fasteren.<br />
Pei Lei: venner (jeg er usikker på, om spørgsmålet er forstået).<br />
Jeg har grupperet alliancerne for overskuelighedens skyld.
1. Professionelle, der er forblevet som støtte: 8<br />
2. Dansk plejefamilie: 2<br />
3. Herboende familie: 5<br />
4. Landsmænd: 2<br />
5. Danskere i øvrigt: 4<br />
9 unge har ikke haft private voksne de har kunnet bruge: Adnen, Mahmoud, Peter, Tomas, Farid, Jenjandran,<br />
Barathy, Marian, og Christine.<br />
12d. Har du/har du haft en dansk kontaktfamilie?<br />
Ja: 11 unge.<br />
Nej: 19 unge.<br />
Umiddelbart skulle man tro, at der ville være et totalt sammenfald mellem at have en privat voksenstøtte og<br />
en dansk kontaktfamilie. Men det er ikke tilfældet.<br />
12e. Synes du, at det er en god ide med en voksen dansker, der hjælper en fra starten, efter at man<br />
har fået opholdstilladelse?<br />
Ja: 29 unge.<br />
Nej: 1 ung.<br />
12f. Forstår du, hvordan du skal begå dig i Danmark?<br />
Ja: 26 unge.<br />
Nogenlunde: 4 unge.<br />
Nej: 0 unge.<br />
12g. Er der nogen i din omgangskreds, der kender din forhistorie?<br />
Flere: 13 unge.<br />
Få: 12 unge.<br />
Ingen: 5 unge.<br />
13. Hvilket land er dit hjemland?<br />
De unges hjemlande er omtalt i kap.6.<br />
14. Hvem besluttede at du skulle til Danmark?<br />
Forældre: 15 unge.<br />
Anden familie: 10 unge.<br />
Dig selv: 6 unge.<br />
Venner af familien: 1 ung.<br />
Andre: 2 unge.<br />
Adnen: forældre og informant.<br />
Aman: mor, onkel og en ven af familien.<br />
Filip: arbejdsgiver.<br />
Mahmoud: forældre.<br />
Kamal: forældre.<br />
Almir: onkel.<br />
Marcel: onkel.<br />
Hussein: mor.<br />
Peter: storebror og informant (kvoteflygtning).<br />
Tomas: informant (kvoteflygtning).<br />
Jeya: forældre.<br />
Karim: mor.<br />
Amir: forældre.<br />
Farid: forældre.<br />
Abdi: forældre.<br />
Mehmet: forældre.<br />
Alex: storesøster.<br />
Jejandran: familiemedlemmer, langt ude i familien.<br />
Barathy: venner af familien.<br />
Hvordan går det dem? 130
Ahmad: informant.<br />
Nader: onkel.<br />
Hassan: forældre.<br />
Joe: forældre.<br />
Shukri: forældre, storesøster + mand.<br />
Samir: onkel.<br />
Marian: onkel.<br />
Christine: anden person.<br />
Esan: forældre, informant og faster.<br />
Mehdi: informant.<br />
Pei Lei: informant.<br />
14a. Hvordan kom du til Danmark?<br />
Familiesammenføring<br />
Kvoteflygtning<br />
Ledsaget af anden<br />
person<br />
Ledsaget af anden<br />
familie<br />
Ledsaget af forældre<br />
A lene<br />
Ledsaget af agent(er)<br />
Hvordan kom du til Danmark?<br />
0 2 4 6 8 10 12 14 16 18 20 22<br />
A nta l info rma nte r<br />
Den unge, der er kommet alene, blev gemt i en lastbil og smuglet til Danmark af en chauffør, der fik nogle<br />
penge. Informanten griner, da jeg spørger om, chaufføren var en menneskesmugler. ”Menneskesmugler? En<br />
bonde var det.”<br />
2 unge er kommet til Danmark med en forælder på turistvisum. Forældrene er senere udrejst. De unge er<br />
derved sluppet for en ubehagelig oplevelse.<br />
3 unge er ankommet sammen med anden familie. 2 af dem er flygtet sammen med sine slægtninge.<br />
Forældrene er døde eller blevet væk. Den tredje er blevet hentet i hjemlandet og ledsaget af en slægtning,<br />
der bor i Danmark.<br />
En enkelt blev ledsaget af anden person, hvis opgave det var bare at redde barnet og hendes bror. (Der var<br />
ingen økonomi mellem børn og voksen).<br />
14b. Hvorfor forlod du dit hjemland?<br />
Fordi du var i fare på grund af krig/uro: 18 unge.<br />
Fordi du blev for fulgt: 7 unge.<br />
For at tjene penge til din familie: 0 unge.<br />
Fordi du var uvenner med dine forældre: 0 unge.<br />
Fordi du ville undgå at blive soldat: 0 unge.<br />
Hvordan går det dem? 131
For at få en uddannelse/et bedre liv: 3 unge.<br />
Fordi din familie skulle komme bagefter: 1 ung.<br />
Taget med af familien: 1 ung. (Årsag til flugt er krig.)<br />
5 unge er med deres flugt til Danmark flygtet for anden gang i deres liv. 3 af dem var så små ved første flugt,<br />
at de ikke kan huske deres fædreland.<br />
2 af de 5 unge er kommet til Danmark som kvoteflygtninge. De har boet i en flygtningelejr i et naboland i flere<br />
år. Deres årsager til at komme til Danmark er markeret som krig og uro, grunden der drev dem hjemmefra og<br />
slog deres forældre ihjel.<br />
2 andre er flygtet for anden gang med et bedre liv for øje. Dette er markeret sådan. Den ene er forældreløs,<br />
den anden har forældre, der lever som illegale flygtninge i et naboland til hjemlandet.<br />
Den sidste af de 5 tilhører et forfulgt mindretal. Han har ikke set sine forældre, siden han var lille og ved ikke,<br />
om de er i live, og hvor de i så fald må befinde sig.<br />
26 unge har angivet krig/uro og forfølgelse som hovedgrunden til at de er flygtet. 10 informanter har<br />
imidlertid opgivet andre årsager til at flygte. Lægger vi alle årsagsforklaringer sammen ser resultatet sådan<br />
ud:<br />
Behandlingskrævende<br />
Taget med af familien<br />
Få uddannelse/bedre liv<br />
Uvenner med forældre<br />
Tjene penge<br />
Hvorfor forlod du dit hjemland?<br />
Årsager Hovedårsager<br />
For at familie skulle<br />
komme bagefter<br />
Undgå at blive soldat<br />
Forfulgt<br />
Krig/uro<br />
0 2 4 6 8 10 12 14 16 18 20<br />
Årsager til at flygte:<br />
1. Fordi du var i fare på grund af krig/uro: 19 (18)<br />
2. Fordi du blev forfulgt: 10 (7)<br />
3. For at tjene penge til din familie: 0 (0)<br />
4. Fordi du var uvenner med din familie: 0 (0)<br />
5. Fordi du ville undgå at blive soldat: 2 (0)<br />
6. For at få en uddannelse/bedre liv: 10 (3)<br />
7. Fordi din familie skulle komme bagefter: 2 (1)<br />
8. Taget med af familien: 1 (1). (Årsag til flugt er krig)<br />
9. Behandlingskrævende: 2 (0)<br />
(Tallene i parentes er antallet af hovedårsager)<br />
Hvordan går det dem? 132
14c. Var det bestemt at du lige præcis skulle til Danmark?<br />
Antal informanter<br />
24<br />
20<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Var det bestemt at du lige præcis skulle<br />
til Danmark?<br />
Ja Nej<br />
11 unge svarer ”ja”. For dem gælder:<br />
2 af de unge er kvoteflygtninge, 1 er familiesammenført, 6 har familie her i forvejen, 1 fortalte, at han vidste,<br />
Danmark var et godt land at få en uddannelse i, 2 vidste, at man kunne få opholdstilladelse i Danmark.<br />
Om de 18, der ikke lige præcis skulle til Danmark, ved jeg kun følgende:<br />
1 skulle have været til Sverige, hvor han har en onkel, 2 skulle have været til onkler i England.<br />
14d. Hvad vidste du om Danmark, inden du kom?<br />
Noget: 3 unge.<br />
Lidt: 4 unge.<br />
Intet: 23 unge.<br />
(Det danske fodboldlandshold er verdensberømt)<br />
15 og 15b. Lever din mor og far?<br />
Se s. 27.<br />
Hvordan går det dem? 133
15a og 15c. Hvilket arbejde har/havde din mor og din mor?<br />
Hvilket arbejde har/havde din mor og<br />
far?<br />
Mor Far<br />
Selvstændig<br />
Funktionær<br />
Faglært<br />
Ufaglært<br />
Hjemmegående<br />
4 unge har ikke svaret.<br />
15d. Hvor bor din mor og/eller far?<br />
Andet<br />
Nabolande til<br />
hjemlandet<br />
Øvrige Europa<br />
Danmark<br />
Hjemland<br />
0 4 8 12 16 20 24 28<br />
Antal svar<br />
Hvor bor din mor og/eller far?<br />
0 2 4 6 8 10<br />
Danmark: 1 (pt. Asylansøger i Danmark)<br />
Antal svar<br />
15e. Har du kontakt med ham/hende/dem?<br />
Ja: 15 unge.<br />
Nej: 2 unge.<br />
Det vil sige, at blot 15 af de 30 unge har forældrekontakt.<br />
15f. Hvor ofte har I kontakt?<br />
En gang om ugen: 10 unge.<br />
En gang om måneden: 4 unge.<br />
Hvordan går det dem? 134
Næsten aldrig: 1 ung.<br />
15g. Hvordan har I kontakt?<br />
Breve: 3 unge.<br />
Telefon: 15 unge.<br />
Email: 0 unge.<br />
I har mødtes/mødes: 5 unge.<br />
2 unge har kontakt både ved brevskrivning og telefonisk.<br />
3 unge har truffet deres mor en enkelt gang eller to i det naboland, hvor de bor. En af de unge, der har boet i<br />
Danmark i lang tid, træffer sine forældre hvert 4. år i et naboland.<br />
En enkelt informants mor er asylansøger her i landet, og de ses flere gange om ugen.<br />
15h. Udover eventuelt din mor og far har du så kontakt med andre udenfor Danmark, som betyder<br />
noget for dig?<br />
Ja: 18 unge.<br />
Nej: 12 unge.<br />
(Se i øvrigt skemaet over familieforhold i bilag 3.2).<br />
15i. Hvor ofte har I kontakt?<br />
En gang om ugen: 5 unge.<br />
En gang om måneden: 7 unge.<br />
Næsten aldrig: 6 unge.<br />
15j. Er der nogen udenfor Danmark, der ved hvordan du har det?<br />
Flere: 5 unge.<br />
Få: 8 unge.<br />
Ingen: 15 unge.<br />
2 unge har ikke besvaret spørgsmålet.<br />
Adnen: forældre.<br />
Aman: mor.<br />
Almir: onkel og papfamilie.<br />
Peter: onkel.<br />
Tomas: onkel.<br />
Abdi: familie.<br />
Barathy: familie.<br />
Ahmad: plejefamilie.<br />
Joe: forældre.<br />
Shukri: familie.<br />
Samir: onkel.<br />
Esan: forældre, familie.<br />
Mehdi: familie.<br />
Alle øvrige har enten ikke nogen, de har kontakt med udenfor Danmark, eller de fortæller ikke, hvordan de<br />
har det.<br />
Hvordan går det dem? 135
16. Hvor tit tænker du på dit hjemland?<br />
Ofte<br />
66%<br />
Hvor tit tænker du på dit hjemland?<br />
Sjældent: 5 unge.<br />
Af og til: 5 unge.<br />
Ofte: 19 unge.<br />
En har ikke besvaret spørgsmålet.<br />
16a. Har du været på besøg i hjemlandet?<br />
Antal informanter<br />
28<br />
24<br />
20<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Har du været på besøg i hjemlandet?<br />
Ja Nej<br />
Hvordan går det dem? 136<br />
Sjældent<br />
17%<br />
Af og til<br />
17%<br />
Filip har været på besøg i det land, han har boet i næsten hele sin barndom.<br />
Almir har bygget et hus i sit hjemland for tjente penge her i Danmark.<br />
Hussein har været af sted 3 gange på grund af savn efter familien.<br />
Abdi har været på besøg.<br />
Marian har været på besøg.<br />
Christine har været af sted for at finde sin mor, uden at det lykkedes.<br />
17. Er du gift?<br />
Ja: 1 ung.<br />
Nej: 29 unge.<br />
Shukri er gift. Hun er gift med en landsmand.<br />
17a. Har du en kæreste?<br />
Ja: 14 unge.<br />
Nej: 15 unge.
Flere af de unge svarede: ”Ikke lige nu”.<br />
17b. Har du børn?<br />
Ja: 2 unge.<br />
Nej: 28 unge.<br />
Abdi og Shukri har hver et barn.<br />
17c. Din partners nationalitet.<br />
Fra dit hjemland: 2 unge.<br />
Dansk: 12 unge.<br />
Andet: 1 ung.<br />
2 af kvinderne har landsmænd som partnere.<br />
1 af kurderne har en herboende kurdisk kæreste fra et naboland.<br />
18. Hvor mange venner har du?<br />
Ingen: 0 unge.<br />
1-3: 5 unge.<br />
Flere: 25 unge.<br />
Jeya, Farid, Hassan, Joe og Pei Lei har svaret 1-3.<br />
18a. Vennernes nationalitet.<br />
Fra dit hjemland: 1 ung.<br />
Danske: 0 unge.<br />
Blandet: 29 unge.<br />
18b. Hvor har du mødt dine venner?<br />
Netværk<br />
Asylcenteret<br />
På gaden<br />
Via venner<br />
Foreninger/klubber<br />
Nettet<br />
Arbejde<br />
Skole<br />
uddannelsessteder<br />
Hvor har du mødt dine venner?<br />
0 2 4 6 8 10 12 14 16 18 20 22 24 26<br />
Antal svar<br />
I gennemsnit er der markeret lidt mere end 2 mødesteder.<br />
Jeg havde ikke selv medtaget ”asylcenter” i spørgeskemaet. Det kom til på foranledning af en af de unge.<br />
Jeg ved, at der er flere, der har venner fra asylcenteret end de 5 markerede.<br />
Hvordan går det dem? 137
”På gaden” tog jeg med, fordi jeg kunne huske, at en del unge i præasylfasen havde mødt ”venner” på<br />
gaden – landsmænd eller sprogbeslægtede.<br />
”Netværk” er grupper etableret af dansk flygtningehjælp.<br />
19. Hvad laver du for det meste i din fritid?<br />
Hvad laver du for det meste i din fritid?<br />
Spiller musik<br />
Lektier<br />
Ser udenlandsk tv<br />
Ser videofilm på dit modersmål<br />
Andre foreninger<br />
Går i din hjemlandsklub<br />
Dyrker sport i en klub<br />
Surfer på nettet<br />
Ser dansk tv<br />
Spiller computerspil<br />
Går på biblioteket<br />
Går i byen<br />
Sammen med venner/kæreste/familie<br />
0 2 4 6 8 10 12 14 16 18<br />
Antal svar<br />
”Lektier” og ”Spiller musik” er kommet til undervejs, hvilket kan have medført for få noterede.<br />
De unge har markeret så mange punkter, de ønskede – uprioriteret. I gennemsnit har de afkrydset tre<br />
muligheder.<br />
En af de unge er på det danske kricketlandshold.<br />
Mine forslag er ikke alt for gennemtænkte, idet nogle er nærmest sammenfaldende.<br />
I ”Dyrker sport i en klub” er ikke til at udlede om, der er tale om et fitnesscenter, hvor man stort set er alene,<br />
eller om der er tale om holdsport.<br />
Hvordan går det dem? 138
20. Har du oplevet at blive diskrimineret?<br />
Nej<br />
40%<br />
Ja: 18 unge.<br />
Nej: 12 unge.<br />
20a. Hvor ofte?<br />
Antal informanter<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Har du oplevet at blive diskrimineret?<br />
Hvor ofte har du oplevet at blive<br />
diskrimineret?<br />
Få gange Nogel gange Ofte<br />
Hvordan går det dem? 139<br />
Ja<br />
60%
20b. Har du selv diskrimineret?<br />
Antal informanter<br />
32<br />
28<br />
24<br />
20<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Har du selv diskrimineret?<br />
Ja Nej<br />
De 2 unge, der selv har diskrimineret har gjort det henholdsvis få gange og nogle gange.<br />
21. Hvordan synes du, at du klarer dig på dansk i hverdagen?<br />
Antal informanter<br />
24<br />
20<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Hvordan synes du at du klarer dig på<br />
dansk i hverdagen?<br />
Godt Nogenlunde Det er svært<br />
Nogenlunde: 6 (Mahmoud, Peter, Jejandran, Ahmad, Christine og Pei Lei).<br />
Det er svært: 2. (Hassan og Barathy).<br />
Hvordan går det dem? 140
21a. Hvilke(t) sprog bruger du mest i dagligdagen?<br />
Antal informanter<br />
24<br />
20<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Hvilke(t) sprog bruger du mest i<br />
dagligdagen?<br />
Dansk Modersmål Begge sprog<br />
Peter og Barathy taler overvejende deres modersmål. Peter går i dansk folkeskole, men er i fritiden meget<br />
sammen med sine brødre. Han skal næste år på efterskole, hvor hans dagligsprog bliver dansk. Barathy har<br />
bevæget sig meget i kredse, hvor hans modersmål bliver talt. Han bor nu i en dansk plejefamilie.<br />
Begge sprog tales af: Farid, Jejandran, Ahmad, Joe, Shukri, Esan og Mehdi.<br />
Farid, Jejandran, Joe, Shukri, Esan og Mehdi bor sammen med familie/slægtninge og taler derfor modersmålet<br />
i hjemmet. På nær Shukri går de i skole, hvor undervisningssproget er dansk.<br />
Ahmad bor sammen med en dansk plejefamilie, men taler sit modersmål med bedstevenner.<br />
Lad os se på de 21 informanter, der overvejende taler dansk i dagligdagen:<br />
Adnen: bor alene, har et arbejde, hvor han taler dansk.<br />
Aman: bor alene, HF-studerende, taler dansk på arbejdet.<br />
Filip: bor alene, dansk kæreste.<br />
Mahmoud: bor alene, dansk kæreste, taler dansk på arbejdet.<br />
Kamal: bor dør om dør med landsmand, dansk kæreste, taler dansk på arbejdet.<br />
Almir: bor alene, dansk kæreste, taler dansk på arbejdet.<br />
Marcel: bor alene, dansk kæreste, taler dansk på arbejdet.<br />
Hussein: bor på ungdomspension, går på handelsskole.<br />
Tomas: bor alene, dansk kæreste, taler dansk på uddannelsen.<br />
Jeya: bor i etnisk familie, taler dansk på arbejdet.<br />
Karim: bor alene, under uddannelse, taler dansk på arbejdet.<br />
Amir: bor alene, ungdomsskole, taler dansk på arbejdet.<br />
Abdi: bor med dansk kæreste og barn, handelsskole, dansk på arbejde, har talt dansk i mange år.<br />
Mehmet: bor alene, dansk kæreste.<br />
Alex: bor alene, går i gymnasiet.<br />
Nader: bor med dansk kæreste, taler dansk på arbejdet.<br />
Hassan: bor alene, taler dansk på arbejdet.<br />
Samir: bor i dansktalende bofællesskab, under uddannelse, taler dansk på arbejdet.<br />
Marian: bor alene, har talt dansk i 12 år.<br />
Christine: bor alene, har talt dansk i 6 år, taler dansk på arbejdet<br />
Pei Lei: bor alene, går i ungdomsskole.<br />
Hvordan går det dem? 141
22. Hvordan vil du beskrive dit helbred?<br />
Antal informanter<br />
24<br />
20<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Hvordan vil du beskrive dit helbred?<br />
Godt Mindre godt Dårligt<br />
Mindre godt: Kamal, Peter, Tomas, Amir, Farid, Mehmet, Nader, Christine og Pei Lei.<br />
2 informanter har levet i flygtningelejr i mange år. 1 har været ude for en arbejdsskade her i landet. 1 er<br />
kropslig stresset på grund af krigsminder, søvnmangel og ventetid på fornyelse af opholdstilladelsen. 1 har<br />
et svækket helbred efter skudskader i hjemlandet. 1 blev påført så meget stress ved visitering til kommune,<br />
at han tabte 16 kg. 1 har været ude for en bilulykke her i landet. For 2 informanters ve<strong>dk</strong>ommende er der<br />
ingen oplysninger.<br />
22a. Har du været/er du i behandling?<br />
Ja: 7 unge.<br />
Nej: 23 unge.<br />
5 af de 9 unge med mindre godt helbred går/har gået i behandling.<br />
23. Hvordan vil du beskrive din psykiske tilstand?<br />
Antal informanter<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Hvordan vil du beskrive din psykiske<br />
tilstand?<br />
God Svingende Dårlig<br />
Nogle af de unge kendte ikke ordet ”svingende”, så det måtte forklares.<br />
16 ud af de 30 unge flygtninge vurderer således deres psykiske tilstand som svingende eller dårlig. Heraf har<br />
8 unge permanent opholdstilladelse, mens 8 har tidsbestemt opholdstilladelse.<br />
23a. Har du været/er du i behandling?<br />
Ja: 15 unge.<br />
Nej: 15 unge.<br />
Hvordan går det dem? 142
11 af de unge, der synes deres psykiske tilstand er svingende eller dårlig, går eller har gået i behandling.<br />
4 unge, der går eller har gået i behandling, vurderer deres psykiske tilstand som god.<br />
24. Hvad er din plan for fremtiden?<br />
Antal informanter<br />
16<br />
12<br />
8<br />
4<br />
0<br />
Hvad er din plan for fremtiden?<br />
At blive i Danmark Ar forlade<br />
Danmark<br />
Hvordan går det dem? 143<br />
Ved ikke<br />
Af de 16 unge, der vil blive i Danmark, har syv af dem ingen familiær tilknytning til andre lande. 11 har<br />
midlertidig opholdstilladelse.<br />
Af de 11 unge, der har svaret ”ved ikke”, har syv af dem primærfamilie i landet. Syv har permanent opholdstilladelse.<br />
Tre svarer, at de vil forlade landet. De har alle tre primærfamilie i landet og alle tre permanent opholdstilladelse.<br />
24a. Hvad drømmer du om at opnå?<br />
Finde mine forældre<br />
Få egen familie med børn<br />
Starte egen virksomhed<br />
Få fast opholdtilladelse<br />
Hvad drømmer du om at opnå?<br />
Få et job<br />
Få en uddannelse<br />
Blive respekteret<br />
Skrive en bog/lave en film<br />
Genforenes med familien<br />
Tjene mange penge<br />
Få statsborgerskab i Danmark<br />
Blive god til dansk<br />
Blive kendt<br />
0 2 4 6 8 10 12 14 16<br />
Antal svar
Jeg har foreslået 10 af punkterne. Punkterne ”Få en uddannelse”, ”Få et job” og ”Finde mine forældre” er<br />
foreslået af de unge.<br />
Vedrørende ”drømmenes top 5” se kap. 22.<br />
Antallet af drømme for hver enkelt er rimelig variabel og fordeler sig således:<br />
Antal infomanter<br />
14<br />
12<br />
10<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Drømme per informant<br />
1 2 3 4 5 6 7 8 9<br />
Antal drømme<br />
De 3 unge, der har ét ønske, ønsker noget vedrørende arbejde. (Marcel, Peter og Tomas).<br />
De 5 unge, der har to ønsker, ønsker alle som det ene ønske noget vedrørende uddannelse. (Aman, Filip,<br />
Jeya, Ahmad og Shukri).<br />
25. Hvilken virkning har ordet ”integration” på dig?<br />
Positiv: 8 unge.<br />
Neutral: 9 unge.<br />
Negativ: 6 unge.<br />
Både/og: 1 ung.<br />
Ikke besvaret: 6 unge.<br />
(Se i øvrigt s. 33).<br />
26. Synes du, at dine ønsker er blevet hørt/opfyldt i integrationsfasen?<br />
Synes du at dine ønsker er blevet hørt/opfyldt<br />
i integrationsfasen?<br />
Slet ikke<br />
22%<br />
Nogenlunde<br />
48%<br />
I høj grad<br />
30%<br />
I høj grad: 8 unge (Marcel, Jeya, Amir, Alex, Hassan, Shukri, Samir og Esan).<br />
Nogenlunde: 13 unge (Mahmoud, Kamal, Amir, Peter, Tomas, Karim, Farid, Mehmet, Jejandran, Barathy,<br />
Marian, Mehdi og Pei Lei.<br />
Slet ikke: 6 unge (Aman, Hussein, Abdi, Ahmad, Nader og Christine).<br />
Hvordan går det dem? 144
Adnen, Filip og Joe har ikke besvaret spørgsmålet.<br />
> Spørgsmålsgruppe 27: Alliancepartnere<br />
27. Hvem taler du med om at være flygtning?<br />
Hvem taler du med om at være flygtning?<br />
Andre<br />
Danskere i øvrigt<br />
Professionelle<br />
Venner<br />
Etniske familie i<br />
udlandet<br />
Etniske familie i<br />
Danmark<br />
Partner<br />
Sig selv<br />
0 2 4 6 8 10 12 14<br />
Antal svar<br />
34 svar. Det er tankevækkende, at 9 unge ikke taler med nogen om at være flygtning.<br />
Hvordan går det dem? 145
27a. Hvem taler du med om dit hjemland/din familie?<br />
Hvem taler du om dit hjemland/familie?<br />
Andre<br />
Danskere i øvrigt<br />
Professionelle<br />
Venner<br />
Etniske familie i<br />
udlandet<br />
Etniske familie i<br />
Danmark<br />
Partner<br />
Sig selv<br />
0 2 4 6 8 10 12 14<br />
Antal svar<br />
36 svar.<br />
31 svar indeholder repræsentanter fra privatsfæren. Svaret ”venner” er den største gruppe med 1/3 af<br />
besvarelserne.<br />
Hvordan går det dem? 146
27b. Hvem taler du med om din fremtid?<br />
Hvem taler du med om din fremtid?<br />
Andre<br />
Danskere i øvrigt<br />
Professionelle<br />
Venner<br />
Etniske familie i<br />
udlandet<br />
Etniske familie i<br />
Danmark<br />
Partner<br />
Sig selv<br />
0 2 4 6 8 10 12 14 16 18 20<br />
Antal svar<br />
51 svar.<br />
Dette spørgsmål har fået det største antal svar. Svaret ”sig selv” gives ikke her. Svaret ”venner” er det<br />
største. ”Professionelle” følger lige derefter. Der henholdsvis tales med venner og rådgives af professionelle.<br />
Privatsfærens repræsentanter dækker 36 svar.<br />
De professionelle dækker 15 svar.<br />
Hvordan går det dem? 147
27c. Hvem taler du med om dine ønsker/drømme?<br />
A ndre<br />
Danskere i øvrigt<br />
P rofessionelle<br />
Venner<br />
Etniske familie i udlandet<br />
Etniske familie i Danmark<br />
P artner<br />
Sig selv<br />
Hvem taler du med om dine<br />
ønsker/drømme?<br />
0 2 4 6 8 10 12 14<br />
Antal svar<br />
33 svar.<br />
Det er værd at bemærke, at stort set alle svarene dækker repræsentanter fra privatsfæren. ”Venner”<br />
og ”etniske familie i Danmark” er de to største svargrupper.<br />
Hvordan går det dem? 148
27d. Hvem taler du med om hvordan du har det?<br />
Hvem taler du med om hvordan du har<br />
det?<br />
Andre<br />
Danskere i øvrigt<br />
Professionelle<br />
Venner<br />
Etniske familie i udlandet<br />
Etniske familie i Danmark<br />
Partner<br />
Sig selv<br />
0 2 4 6 8 10 12 14<br />
Antal svar<br />
39 svar.<br />
Det er bemærkelsesværdigt, at 32 svar dækker privatsfæren, kun 7 den professionelle. Igen er svargruppen<br />
”venner” den største. 6 unge taler ikke med nogen om, hvordan de har det.<br />
Hvordan går det dem? 149
27e. Hvem taler du med om dine økonomiske problemer?<br />
Hvem taler du med om dine økonomiske<br />
problemer?<br />
Andre<br />
Danskere i øvrigt<br />
Professionelle<br />
Venner<br />
Etniske familie i udlandet<br />
Etniske familie i Danmark<br />
Partner<br />
Sig selv<br />
0 2 4 6 8 10<br />
Antal svar<br />
33 svar.<br />
Bemærkelsesværdigt mange – 8 unge – ordner det selv.<br />
Hvordan går det dem? 150
27f. Hvem får du hjælp af, når du f.eks. får henvendelser fra det offentlige, som du ikke forstår?<br />
Hvem får du hjælp af, når du f.eks. får<br />
henvendelser fra det offentlige du ikke forstår?<br />
Andre<br />
Danskere i øvrigt<br />
Professionelle<br />
Venner<br />
Etniske familie i<br />
udlandet<br />
Etniske familie i<br />
Danmark<br />
Partner<br />
Sig selv<br />
0 2 4 6 8 10 12 14 16 18<br />
Antal svar<br />
35 svar.<br />
På dette spørgsmål får gruppen af ”professionelle” de fleste svar. Samlet udgør de professionelle halvdelen<br />
af svarene.<br />
Hvordan går det dem? 151
8<br />
DE UNGES VURDERING AF HVAD DER HAR VÆRET SVÆREST VED<br />
AT BO DANMARK<br />
> Ensomhed<br />
Cirka 1/3 af de 66 meningstilkendegivelser drejer sig om at være i Danmark alene, om ensomhed, usikkerhed<br />
og forældre.<br />
”At skulle alt selv – det er hårdt.” (Marian)<br />
”Det er svært at komme alene som ung. Man forstår ikke meget. Man kan ikke klare sig selv. Man er som et<br />
barn.” (Jeya)<br />
”Jeg synes, at det var svært at flytte alene til ” Slagelse” og skulle klare sig selv.” (Almir)<br />
”At komme alene er som om jeg skal starte et nyt liv.” (Samir)<br />
”Så bliver man bare smidt ud et sted i samfundet.” (Marian)<br />
”Man skal klare alt selv.” (Mehdi)<br />
”Tvivlen er svær. Tvivlen om hvad jeg gør. Så føler jeg mig ensom. Der er for få venner til at hjælpe.” (Pei Lei)<br />
”Man føler sig ensom på grund af anonymiteten. Jeg mangler det kollektive familieliv.” (Nader)<br />
”Det er svært at jeg ingen forældre har – når jeg tænker over det.” (Peter)<br />
”Det sværeste, det er ensomhedsfølelsen, savnet af den voksne.” (Farid)<br />
”At folk omkring mig ikke er min rigtige familie. Det synes jeg er svært.” (Samir)<br />
”Det er svært at der ikke er forældre og resten af familien.” (Esan)<br />
”Jeg synes, at det sværeste er ikke at have en familie. Jeg har ikke et hjørne, hvor jeg får omsorg og tryghed.<br />
Der ligger meget pres på os, fordi vi er alene.” (Marian)<br />
Til at understrege ensomheden dukker tankerne om en usikker fremtid op.<br />
”Jeg synes at usikkerheden ved fremtiden er svær.” (Filip)<br />
Venten på svaret på ansøgning om forlængelse af opholdstilladelse er svær.<br />
”Jeg tænker på, om jeg må blive her? Jeg bliver usikker på min fremtid.” (Amir)<br />
> Det danske sprog og danske forhold<br />
”Det er svært at lære dansk.” (Filip, Shukri, Christine, Pei Lei)<br />
”Jeg synes at det er meget svært at lære skikke og traditioner at kende.” (Peter)<br />
”At forstå samfundsreglerne.” (Esan)<br />
”Jeg synes det er meget svært at forstå samfundet. Her er ikke det afrikanske fællesskab som jeg er vant til.”<br />
(Tomas)<br />
”Skolesystemet er anderledes i Danmark. Meget mere selvstændigt. Og eksaminerne er helt anderledes.”<br />
(Tomas)<br />
De unge er klart nok optaget af mødet med danskerne.<br />
”Omgangsformen i Danmark er så struktureret. Man kommer ikke bare forbi.” (Aman)<br />
”Folk er kolde.” (Aman)<br />
”Jeg synes det er svært med den danske anonymitet. Folk er ikke interesserede i én.” (Almir)<br />
”Danskerne er lukkede. De er som en flaske ketchup, der skal rystes, før kommer der ikke noget ud af dem.”<br />
(Alex)<br />
”Danskerne er lukkede og holder sig for sig selv. Den medfølelse, der gælder danske soldater i Irak, gælder<br />
den også mig?” (Farid)<br />
> Diskrimination og uligheder<br />
Diskrimination kan de unge desværre mange eksempler på. Men også handlinger, de oplever som uligheder<br />
af strukturel karakter.<br />
”I de år jeg har boet her, er det gået tilbage med åbenheden og tonen.” (Abdi)<br />
Hvordan går det dem? 152
”Man kan ikke få et job med sort hår og brune øjne. Folk tror at udlændinge er kriminelle.” (Mehmet)<br />
”Det er svært at få job. Jeg går op på jobhuset. Jeg ringer, men jeg får ikke et job. Jeg ved ikke hvorfor?<br />
Mangler jeg lidt dansk. Måske er det derfor.” (Barathy)<br />
”Jeg ligner en der kommer fra et muslimsk land. Jeg er ikke muslimsk.” (Mehdi)<br />
”Der er det her had mod muslimer.” (Aman)<br />
”Det sværeste er at jeg ikke føler mig velkommen. Jeg er blevet nægtet familiesammenføring med min mor.<br />
Og så er der de små diskriminerende hændelser i dagligdagen. ” (Farid)<br />
”Regeringen reklamerer dårligt for os.” (Adnen)<br />
”Jeg oplever nye regler fra regeringen som magtdemonstration. Jeg kan ikke følge med.” (Aman)<br />
”Jeg synes det er svært ikke at blive accepteret som almindelig borger.” (Christine)<br />
”Det er svært at være her. Systemet er i orden. Men psykisk er det svært fordi medierne er så negative.”<br />
(Christine)<br />
”Jeg er integreret, men jeg kan ikke mærke integrationen.” (Adnen)<br />
> Præasylfasen<br />
Præasylfasen har været smertelig for nogle af de unge.<br />
”Jeg var på asylcenteret i næsten tre år. Det er alt for længe. Hvad skulle der ske? Der var ikke noget at<br />
opleve. Jeg sad passivt hen, sad bare hele dagen og tænkte. (Marcel)<br />
”Asylproceduren er for svær at forstå. Jeg ville hellere have været integreret.” (Marcel)<br />
”Først at vente på opholdstilladelse. Og nu skal jeg vente i årevis på at kunne blive statsborger.” (Ahmad)<br />
Barathy synes, at noget af det sværeste har været problemerne med hans etniske familie.<br />
Opsummeret kan det konstateres, at de forhold de unge finder sværest ved at bo i Danmark er:<br />
At håndtere ensomheden og den manglende private omsorg<br />
At lære dansk, forstå landets skikke og affinde sig med en anden form for omgangskultur<br />
At støde på diskriminerende eller miskrediterende handlinger på alle samfundsniveauer<br />
Hvordan går det dem? 153
9<br />
DE UNGES VURDERING AF HVAD DER HAR VÆRET BEDST VED AT<br />
BO I DANMARK<br />
Mehmet som kommer fra et borgerkrigshærget land med vilkårlige skydninger og sammenstød og hvor man<br />
altid må være parat til at flygte eller søge dækning, havde denne underfundige kommentar:<br />
”Her i Danmark kan man sove bare i underbukser.”<br />
Marian kan tydelig huske en lille episode som hændte for 12 år siden, da hun lige var kommet til landet med<br />
sin lillebror og onkel.<br />
”Lige da vi var kommet til landet gik jeg tur med min bror og onkel. Vi mødte to ældre danskere, der talte så<br />
lavt, så lavt og gav mig og min bror en mønt med hul i. De syntes, vi var så dejlige. Det glemmer jeg aldrig.”<br />
(Vægten på de lavttalende stemmer er interessant, fordi hendes landsmænd taler højt).<br />
Opmærksomheden samler sig om tre områder: Det at være i Danmark, de danske samfundsværdier og<br />
mulighederne for skolegang og uddannelse.<br />
> Det at være i Danmark<br />
”Jeg er glad for at bo i Danmark. Jeg har det rigtig godt.” (Adnen)<br />
”Jeg synes at her er dejligt at bo – her er fred.” (Barathy)<br />
”Det bedste er, at jeg har det godt her.” (Shukri)<br />
”Jeg er glad for det hele.” (Admir)<br />
”Jeg er en del af 5½ millioner indbyggere i Danmark” (Mehdi)<br />
”Det bedste er at lære dansk, at få arbejde, at få venner.” (Almir)<br />
”Naturen. Jeg elsker den danske natur. Jeg går tit rundt om søen, når jeg har det svært.” (Aman)<br />
”De fire årstider. Jeg har været her så længe, at jeg kan nyde årstiderne. Jeg har vænnet mig til dem.”<br />
(Marian)<br />
> Danske værdier<br />
”Danmark er et åbent land, et frit land. Man bevæger sig som man vil. Man kan altid søge hjælp.” (Marian)<br />
”Det bedste er demokratiet og den individuelle frihed.” (Nader)<br />
”Man kan lave hvad man vil – man har mulighed for alt. Samfundet er frit – demokratisk.” (Christine)<br />
”Det gode ved de skandinaviske samfund er, at hvis man ikke kan lide en person, kan man sige det eller<br />
bare holde sig væk. (I mit land må man lyve).” (Mehdi)<br />
”Jeg synes at det bedste er friheden, sikkerheden, freden og roen.” (Aman)<br />
”Det bedste er at kunne slappe af – ikke at have angst.” (Kamal)<br />
”Ingen krig – ingen uro.” (Peter)<br />
”Her er fred. Jeg føler mig godt tilpas. Jeg skal ikke bekymre mig for i morgen.” (Alex)<br />
”Man har sin ret.” (Filip).<br />
”I mit land kan jeg ikke sige, at jeg er kurder. Her kan jeg sige hvem jeg er.” (Men altså anonymt her i<br />
rapporten).<br />
”Jeg kan sige min mening.” (Mehdi)<br />
”Freden.” (Farid)<br />
”Friheden.” (Esan)<br />
> Skolegang og uddannelse. En fremtid<br />
”Jeg kan sagtens få mig en fremtid her.” (Adnen)<br />
”Det bedste er skolesystemet. Alle er flinke.” (Amir)<br />
”At gå i skole. Lære noget. (I mit land skal man betale for skolegang).” (Joe)<br />
”At få arbejde – at lære noget.” (Shukri).<br />
”Jeg er glad for skolen og at kunne få en uddannelse.” (Samir).<br />
Hvordan går det dem? 154
”Det bedste er at her er større chancer for uddannelse. Jeg ser en god fremtid.” (Pei Lei)<br />
”En fremtid.” (Joe)<br />
”At jeg kan tage en uddannelse.” (Jejandran)<br />
”At gå i skole.” (Mahmoud)<br />
”At uddannelsen er gratis.” (Hussein, Farid og Abdi)<br />
” At der er uddannelsesmuligheder, det er det bedste.” (Nader)<br />
”Uddannelsessystemet er godt.” (Christine)<br />
> Til slut nogle soloytringer<br />
”Det er godt at bo i en lille kommune.” (Kamal)<br />
”Det bedste er min danske familie.” (Abdi)<br />
”At jeg hurtigt fik opholdstilladelse.” (Hassan)<br />
”Jeg har mine søskende og er ikke alene.” (Shukri).<br />
”Jeg har fået mange venner.” (Karim)<br />
”Det bedste er den positive kontakt med danskere.” (Alex)<br />
”Danskerne er venlige.” (Ahmad)<br />
Opsummeret kan det konstateres, at de forhold de unge finder bedst ved at bo i Danmark er:<br />
De danske demokratiske samfundsværdier<br />
Muligheder for skolegang og uddannelse. De kan se en fremtid<br />
Freden og roen<br />
Hvordan går det dem? 155
10 DE UNGES FORSLAG TIL FORBEDRET INTEGRATION<br />
Jeg har grupperet de 61 forslag. 1/4 af forslagene er rettet mod støtte og vejledning. Og ellers er forslagene<br />
koncentreret om undervisning, integration og præasylfasen. Jeg vil lade følgende ytring stå som overskrift for<br />
resten af afsnittet. Den udtrykker det inderste ønske – at blive elsket, og den udtrykker en radikal udfordring,<br />
fordi den er systemoverskridende. Intet system kan opfylde den. Den er udtryk for et mellemmenneskeligt<br />
forhold. Og den kan lade sig gøre.<br />
”At få os til at føle os ønsket – at få os til at føle, at man gør en forskel.” (Christine)<br />
> Støtte og vejledning<br />
”Det er vigtigt at blive forstået. De som modtager de unge skal være meget mere opmærksomme. De skal<br />
bruge mere tid og mere opmærksomhed. Det er vigtigt for os at snakke om, hvor vi kommer fra og at blive<br />
forstået.” (Almir)<br />
”Det er vigtigt at snakke. Der skal snakkes meget mere med os. Det skal der bruges mere tid på.” (Shukri).<br />
”Jeg har brug for nogen til at gøre mig sikker.” (Amir)<br />
”Støtten skal være langt større. Der mangler hjerte.” (Marian)<br />
”Psykisk har vi brug for meget mere støtte.” (Christine)<br />
”Der skal være mere personlig hjælp at hente. Mere tryghed.” (Pei Lei)<br />
”Jeg synes jo næsten at man skal blive behandlet som adoptivbørn. Uden at blive adopteret.” (Christine)<br />
”Ham, der er blevet 18 år, skal ikke bare ikke have hjælp.” (Mehdi)<br />
”Vi er alene selv om vi er 25 år. Selv om vi ikke vil det.” (Mehdi)<br />
”Jeg synes, at der skal være tvunget efterværn.” (Farid og Mehmet)<br />
”Vi skal hjælpes meget mere f.eks. til at få et studenterjob eller et fritidsjob. Vi ved jo ikke helt hvor vi skal<br />
begynde.” (Alex)<br />
”Jeg synes starthjælpen er for ussel. Jeg havde i mange måneder blot 300 kr. til resten af måneden når alt<br />
det nødvendige var betalt.” (Adnen)<br />
> Undervisning m.m.<br />
”Der er brug for støtte til dem der går i skole. Især er skriftlige arbejder svære.” (Samir)<br />
”Det er vigtigt at vi får støtte og bliver vejledt så vi kan få en god uddannelse.” (Karim)<br />
”Sprogskolesystemet er alt for unuanceret. Jeg sad for eksempel alt for længe i en klasse, hvor jeg kunne<br />
mere end de andre.” (Karim)<br />
”Sprogskolen er ikke effektiv nok. Jeg lærer mere på arbejdsmarkedet.” (Almir)<br />
”Det er nødvendigt med mere hjælp til sproget.” (Kamal)<br />
”Danskundervisningen skal være meget mere koncentreret. Dansk er døråbneren til samfundet.” (Nader)<br />
”Sprogundervisningen skal være meget bedre.” (Mehmet)<br />
”Jeg har brug for en mere koncentreret danskundervisning. Det er vigtigt at forstå dansk. Når man ikke<br />
forstår det på arbejdet er det ubehageligt.” (Tomas)<br />
”Jeg går i ungdomsskole i en klasse kun med indvandrere. Jeg vil hellere gå i folkeskolen for at lære mere<br />
dansk og lære nogle danskere at kende.” (Pei Lei)<br />
”Jeg har brug for mere hjælp til at nå mit mål for en uddannelse. Jeg har nu måtte holde en pause i<br />
uddannelsen fordi jeg ikke klarer mig i dansk. Men jeg skal jo videre.” (Kamal)<br />
”Jeg vil gerne have meget mere viden om Danmark.” (Esan)<br />
”Jeg vil gerne lære mere om kultur og traditioner.” (Kamal).<br />
Hvordan går det dem? 156
Integration<br />
”Jeg synes, at der mangler åbenhed på arbejdsmarkedet.” (Abdi)<br />
”Der mangler ligeberettigelse. Vi får ikke jobbene.” (Mehmet)<br />
”Der skal gøres noget ved arbejdsmarkedet.” (Nader)<br />
”Vi skal have arbejde så vi ikke skal leve af kommunens penge.” (Mahmoud)<br />
”Der mangler åbenhed for andre kulturer. Og viden.” (Abdi)<br />
”Jeg synes at der mangler respekt for andre folk.” (Mehmet)<br />
”Jeg ønsker mere åbenhed for flygtninge og deres historie.” (Almir)<br />
”Jeg vil gerne se flere udlændinge med succeshistorier i fjernsynet. Høre deres meninger.” (Farid)<br />
”Tonen i landet må ændres. Den er alt for uvenlig mod os.” (Adnen)<br />
”Regeringen skal ikke prøve at finde forskellen på danskere og os, men finde muligheder.” (Aman)<br />
”Man skal integrere os. Hvad er de bange for?” (Christine)<br />
”Hvis danskerne nu gav os en hånd.” (Esan)<br />
> Familie<br />
”Jeg synes ikke at man skal bo sammen med sin familie – også selv om de siger, at de vil. Familier siger at<br />
de gerne vil.” (Jeya)<br />
”Jeg synes, at vi skal være sammen med en dansk familie, sådan så vi kan lære sproget og noget om<br />
kulturen og selvstændighed.” (Jeya)<br />
”Vi skal have en dansk plejefamilie.” (Esan).<br />
> Præasylfasen<br />
”I asylsagsbehandlingen oplever jeg en manglende demokratisk dialog. Jeg synes at sagsbehandleren er i<br />
angrebsposition. Men som ung er jeg ikke kommet for at irritere.” (Abdi)<br />
”Jeg synes, at den allerførste modtagelse ikke indebærer åbenhed. Det er svært at komme ind. Politiet skal<br />
være bedre. Flygtninge er ikke kommet for at genere. Man kan godt afvise på en god måde.” (Abdi)<br />
”En hurtigere asylsagsbehandling.” (Filip)<br />
”For lang asylsagsprocedure.” (Karim)<br />
”Asylsagsproceduren er for lang. Det er vigtigt at få noget at vide om sin fremtid så hurtigt som muligt.”<br />
(Karim)<br />
”På asylcenteret er der for lidt voksenhjælp og for mange børn. Alle os der kommer har problemer. Vi føler<br />
os forladt.” (Marcel)<br />
”Jeg synes asylansøgere skal kunne tjene penge.” (Alex)<br />
> Til slut nogle soloytringer<br />
”Følelsen jeg havde overfor Anna Lindh, kan jeg ikke finde overfor en dansk politiker.” (Aman)<br />
”Jeg synes at vi skal komme ud og fortælle om at være flygtning f.eks. på tekniske skoler.” (Kamal)<br />
”Jeg ville gerne have boet sammen med landsmænd.” (Hussein)<br />
”Pædagogerne i børnehuse skulle være fra samme land som os. Det ville være lettere på grund af kulturen.”<br />
(Hussein)<br />
”Ingen forskelsbehandling. Alle skulle være lige.” (Farid)<br />
”Jeg ville gerne have et fælleshus, hvor man kunne tage hen for at møde andre. For at udveksle erfaringer.”<br />
(Marian)<br />
”Til alle flygtninge: Vær ikke tilbageholdende.” (Nader)<br />
Hvordan går det dem? 157
11 REFERAT FRA LØRDAGSSEMINAR<br />
> Lørdagsseminar d. 28. maj 2005<br />
Mødet faldt på denne dag, fordi Jan var blevet færdig med den første kladde til rapporten. Til stede var fem<br />
unge fra projektet samt Tine og Jan. Derudover havde en del meldt fra – de fleste på grund af arbejde.<br />
Vi mødtes kl. 13, hvor vi spiste frokost. Allerede under frokosten blev der udvekslet mange synspunkter. Jan<br />
havde udfærdiget en for stor dagsorden. Mødet kom til at handle om følgende punkter:<br />
1. Projektets formål og offentliggørelse<br />
2. Børn som fortrop<br />
3. Integrationsbegrebet<br />
4. Barrierer for integration<br />
5. Muligheder for integration<br />
6. Anbefalinger til forbedret integration<br />
Ad 1: Projektets formål og offentliggørelse.<br />
Projektets formål er at få unge uledsagede flygtninge til at udtale sig om integrationen, som de oplever den.<br />
Det er så Jans opgave at formidle dette og ud fra det, I har fortalt ham, at opridse barrierer og muligheder for<br />
jeres integration. Desuden at fortælle om, hvordan I ser på fremtiden og om det, I kan hjemmefra, bliver<br />
brugt. Som afslutning på projektet skal der udgives en rapport, der skal komme med anbefalinger til en<br />
forbedret integration.<br />
Projektet offentliggøres som en slags bog, som I vil få tilsendt som de første.<br />
Projektet skal offentliggøres i begyndelsen af oktober måned 2005. (Før efterårsferien og i forbindelse med<br />
folketingets efterårssamling). Rapporten vil blive sendt til repræsentanter fra presse, Folketingets<br />
integrationsudvalg, deltagende kommuner og vil ellers ligge til downloading, på en hjemmeside, Jan får lavet<br />
indenfor de næste par måneder.<br />
Ad 2: Som en betingelse for at modtage penge til projektet fra Integrationsministeriet skal Jan forsøge at<br />
afdække om uledsagede flygtningebørn sendes til Danmark som fortrop for senere at få resten af familien<br />
hertil. Til dette kom der en række udtalelser.<br />
- ”Man tænker ikke på at få sin familie med. Men når man har været her et stykke tid, tænker man på,<br />
om man kan få sin familie herop.”<br />
- ”Jeg har haft muligheden, men valgte den fra.”<br />
- ”Et barn har naturligvis trang til at hjælpe sin familie.”<br />
- ”Vi har da haft et liv. Selvfølgelig vil man gerne være sammen med sin familie.”<br />
- ”Vejen er hård, den er ensom gennem det danske system. Man vil da hellere være i sit hjemland,<br />
hvis der var fred. Det er meget ensomt. Følelsesmæssigt er det smerte.”<br />
- ”Indvandrerne vælger selv, flygtninge vælger ikke selv, for så ville man ikke være flygtning. Man kan<br />
ikke rejse rundt hele livet.”<br />
- ”Man ville vende tilbage hvis man kunne, og hvis der var fred.”<br />
- ”Danskerne har ikke den samme erfaring som vi har.”<br />
- ”Man redder sine børn først.”<br />
- ”Jeg mærkede også mistænkeliggørelsen blandt Røde Kors personalet i centeret. Noget, jeg troede<br />
var sagt i fortrolighed, blev fortalt videre til lederen eller politiet.”<br />
- ”De (Røde Kors personalet) troede, at når vi ringede så var det altid til vores forældre. I sær hvis vi<br />
gik væk for at ringe.”<br />
- ”Man har altid mistænkt forældrene for at misbruge deres børn – f.eks. til at opnå asyl i Danmark.”<br />
- ”Jamen, jeg anede da ikke, at der var noget der hed Danmark.”<br />
Jan fortalte, at bisidderne aldrig havde haft det indtryk, at unge uledsagede mindreårige, der fik asyl var<br />
sendt til Danmark som fortrop.<br />
Jan læste rapportens kladde op om dette emne og blev opfordret til at skærpe afsnittet.<br />
Hvordan går det dem? 158
Ad 3. Integrationsbegrebet.<br />
Jan har som udgangspunkt for projektet brugt tre udtryk for, hvad integration er:<br />
- At have lært dansk og være i udvikling med sproget<br />
- Enten at være i gang med en uddannelse eller være i et skoleforløb<br />
eller at forsørge sig selv ved arbejde<br />
- At have etableret tætte kontakter til voksne danskere<br />
Dette svarer også til regeringens opfattelse af, hvad integration er.<br />
Gennem jeres udtalelser under interviewene er det imidlertid klart, at denne definition ikke er tilstrækkelig.<br />
Flere af jer udtrykker som følgende: ”Jeg er integreret, men jeg føler mig ikke integreret.” Dette tyder på, at I<br />
opfatter integration som mere omfattende end ovenstående.<br />
Jan stillede spørgsmålene: ”Er det rigtigt at de tre begreber ikke er nok?” ”Er det rigtigt, at det er vigtigt for<br />
jeres integration:<br />
- At have en bedsteven?<br />
- At bo tæt på andre uledsagede (en svag ghettoisering)”?<br />
Hvad er integration?<br />
- ”Spørg en dansker om hvad der er en integreret udlænding, så kan vi se om vi er integreret nok.”<br />
- ”Danskerne kræver at jeg opfører mig ordentlig og ligner danskere. Man skal glemme alt om sin<br />
baggrund, kultur, religion. Dvs. assimilation.”<br />
- ”Danskerne mener assimilation når de taler om integration.”<br />
- ”Når man har gjort det hele er man alligevel ikke accepteret på grund af hudfarve eller religion. Vi<br />
skal gøre det bedre end danskerne.”<br />
- ”Hvis jeg skal spise svinekød, drikke mig fuld og give mine forældre fuck-fingeren, så bliver jeg aldrig<br />
integreret.”<br />
- ”Gud har skabt os forskellige for at vi skal lære af hinanden. Det er det der gør livet spændende.”<br />
- ”Det multikulturelle samfund. Globaliseringen. Vi (Danmark) skal være med ellers bliver vi sat af.<br />
Man skal acceptere samfundet.”<br />
Jan nævnte til slut begreberne ”anerkendelse” og ”accept” som en manglende del af integrationsbegrebet.<br />
(Se medsendte forslag til en bredere definition af integrationsbegrebet, som Jan synes er mere i overensstemmelse<br />
med det I taler om). (Svarer til sammenfatningen om integrationsbegrebet i kap. 4.2).<br />
Ad. 4. Barrierer for integration.<br />
Jan gennemgik de barrierer, han havde fundet frem til. Der kom følgende kommentarer:<br />
- ”Der mangler social anerkendelse.”<br />
- ”Mishagsytringer udtrykkes ofte individuelt.”<br />
- ”Man kan føle sig udenfor (som uledsaget) også i sin egen kreds.”<br />
- ”Man er alene, også ved skoleafslutninger. Ingen interesserer sig for hvad der sker med mig<br />
bagefter.”<br />
- ”Det er nemt at finde netværk i små grupper af indvandrerunge. De er mere åbne. Muligvis kan det<br />
føre til kriminalitet. Det er svært at styre sin økonomi.”<br />
- ”Først bruger vi hovedvejen. Hvis det ikke lykkes, så bruger vi de små huller (sort arbejde)”.<br />
- ”Sort arbejde og praktik på kontanthjælp er slavearbejde.”<br />
- ”På pizzeriaer er der slavelignende forhold.”<br />
- ”Følelsen af ensomhed og savn fylder rigtig meget.”<br />
- ”Der er ingen til at samle én op, når man er ked af det.”<br />
- ”Der er også forbehold fra vores egne landsmænd fordi vi er uledsagede flygtninge. De synes det er<br />
mystisk med os.”<br />
- ”Man kan nemt komme til at opleve en dobbelt-kulturel diskrimination.”<br />
- ”Lige meget hvad er vi udenfor.”<br />
Jan kaldte det en dobbelt rodløshed.<br />
Der vil blive skrevet mere om det sorte arbejde i rapporten.<br />
Punktet om følelsen af ensomhed og savn vil blive rykket frem.<br />
Ad. 5. Muligheder for integration.<br />
Jan gennemgik de muligheder, han havde fundet frem til. Der kom følgende kommentarer:<br />
- ”Fremtidsmulighederne er også negative. Vore børn bliver andengenerations indvandrere.”<br />
- ”Kommunen skal være meget bedre til at føre tilsyn med de unge, der anbringes hos danske<br />
familier.”<br />
Hvordan går det dem? 159
- ”Alt for mange pædagoger hjælper for meget, så vi ikke selv lærer hvad vi har brug for.”<br />
Ad.6. Anbefalinger til en bedre integration.<br />
På grund af tidspres blev punktet lidt hurtigt gennemgået. Jan gennemgik de anbefalinger, han kunne få øje<br />
på.<br />
Som nyt punkt medtages i rapporten:<br />
- En buddyordning/mentorordning hvor en nyankommen uledsaget knytter kontakt med en uledsaget,<br />
der har boet i Danmark i flere år. I erkendelse af at kun de uledsagede dybest set kender til<br />
tilværelsen som uledsaget ung flygtning, er det vigtig at have en mere erfaren at rådføre sig med.<br />
Tine skrev referat under mødet. Jan har renskrevet det.<br />
Hvordan går det dem? 160
12 SKEMA TIL SEMISTRUKTURERET DYBDEINTERVIEW<br />
> Hvilken hjælp har du fået til at klare dig i Danmark?<br />
- Har den været tilstrækkelig?<br />
- Hvad har du manglet?<br />
- Hvad skulle være gjort anderledes?<br />
- Husker du en episode, hvor du ikke vidste, hvad du skulle gøre? Hvad gjorde du? Hvorfor gjorde du<br />
sådan? Hvad skete der ved det? Hvem hjalp dig? Ville du gøre det anderledes i dag?<br />
- Gør du noget anderledes i dag end i begyndelsen?<br />
- Husker du en episode, hvor du tænkte, at det her det vil jeg? Hvad gjorde du? Hvorfor gjorde du<br />
sådan? Hvad skete der?<br />
- I hvor høj grad tænker du på dine forældre, når du skal beslutte dig?<br />
- Ved du hvilke forventninger de har til dig? Kan de råde dig?<br />
- Fortæl om en person, der har gjort noget godt for dig.<br />
- Hvis du skulle rådgive en sagsbehandler/en kontaktperson, der har med unge uledsagede at gøre,<br />
hvad ville du så sige?<br />
- Hvad har det været nødvendigt at du selv har måttet gøre?<br />
> Hvad er et godt liv her i Danmark?<br />
- Uddannelse. Hvem hjælper dig med at orientere dig i muligheder?<br />
- Hvad har du opnået? Hvordan har du gjort?<br />
- Hvad vil du gerne opnå? Ved du hvordan du skal gøre?<br />
- Hvem identificerer du dig med i DK?<br />
- Hvor tæt er du på danskerne?<br />
- I hvilken situation synes du, at noget er svært for dig? Hvad gør du?<br />
- Forskel på ankomstalder i Danmark?<br />
- Den første tid i DK?<br />
- Forskellen på dig og andre unge – indvandrere, etniske danske.<br />
- Er du integreret?<br />
- Hvilke af de værdier du har mødt i Danmark, værdsætter du? Og hvilke synes du ikke om?<br />
- Tror du der er forskel på dine ønsker/drømme og en ung danskers?<br />
- Fortæl om en person, der har gjort noget godt for dig?<br />
> Hvordan har du forandret dig, fra du kom til Danmark og til i dag?<br />
- Hvad har været den største udfordring?<br />
- Er der noget du har måtte opgive? Hvorfor? Hvad kom der ud af det?<br />
- Hvad af det du har med dig bruger du? Hvornår?<br />
- Hvad kræves der af dig for at kunne bo i Danmark?<br />
- Skulle du give et godt råd til en nyankommen ung flygtning, hvordan skulle det så lyde?<br />
- Hvad har du mistet? Hvad har du fået?<br />
- Hvad har lært ved at leve i Danmark?<br />
> Kikker du fem år frem, hvordan ser dit liv så ud?<br />
- Hvad må du gøre for at nå derhen?<br />
- Hvis du sad overfor en politiker, der havde indflydelse, hvad ville du så sige til ham/hende?<br />
- Hvad er vigtig for dig som menneske?<br />
Hvordan går det dem? 161
Du får det sidste ord.<br />
Er der f.eks. noget, vi endnu ikke har talt, som du synes er vigtigt at få med i en rapport, der er stilet til<br />
kommunalt ansatte og politikere?<br />
Hvordan går det dem? 162
13 INFORMATIONSSEDDEL TIL DE UNGE<br />
PROJEKT: ”<strong>HVORDAN</strong> <strong>GÅR</strong> <strong>DET</strong> <strong>DEM</strong>?”<br />
> Hvad går projektet ud på?<br />
Projektets formål er at undersøge hvordan det lykkes unge, der er kommet alene til Danmark som<br />
mindreårige, at integrere sig.<br />
Hvem har hjulpet jer? Hvad har været svært? Hvad har været godt?<br />
Hvad er jeres tanker om fremtiden?<br />
Har I haft lejlighed til at bruge jeres evner?<br />
For at projektet skal nå så vidt omkring som mulig, vil jeg dels stille jer nogle spørgsmål, dels bede jer selv<br />
fortælle.<br />
Som afslutning på projektet skal der skrives en rapport. Heri skal det fremgå, hvordan I synes, at integrationen<br />
i Danmark er lykkedes for jer. Den skal fortælle om de problemer I har haft. Vigtig er også at jeres<br />
forslag til forbedringer kommer med. Rapporten skal offentliggøres i efteråret 2005.<br />
> Hvordan kan du deltage i projektet?<br />
Jeg søger 30 unge flygtninge, der gerne vil fortælle om deres liv i Danmark. Det er vigtigt for projektet, at jeg<br />
både taler med jer, der synes, at det er gået jer godt og med jer, der synes, at det ikke er gået så godt. Kun<br />
på den måde kan vi fortælle, hvordan det er at komme alene til Danmark i en ung alder.<br />
Det vigtigste er, at du er villig til åbenhjertigt at fortælle om din situation.<br />
Din indsats går ud på at skulle udfylde et spørgeskema, som jeg kan hjælpe dig med. Senere vil jeg kontakte<br />
ca. halvdelen af jer for en mere uddybende samtale om jeres situation. Her vil jeg bruge båndoptager for at<br />
kunne huske, hvad I har sagt.<br />
> Hvad får du ud af at deltage?<br />
Da projektet skal offentliggøres, vil mange komme til at læse det. Medierne vil også få det tilsendt. Ved at<br />
deltage får du lejlighed til at komme til orde. Du får en mulighed for at fortælle om dine oplevelser som ung<br />
flygtning i Danmark. Du får lejlighed til at fortælle om, hvad du synes om det, du har oplevet. Du kan komme<br />
med forslag til forbedringer.<br />
Som tak vil jeg til foråret invitere dig til et éndagsseminar sammen med de øvrige deltagere. Her vil I få<br />
lejlighed til at kommentere, hvad jeg på det tidspunkt har fundet ud af.<br />
> I øvrigt<br />
I rapporten vil du være anonym. Det vil sige, at ingen kan finde ud af, hvad du har sagt. Dit navn vil ikke blive<br />
nævnt. Dette for at beskytte dig.<br />
Er der spørgsmål, som du ikke har lyst til at svare på undervejs, siger du blot til. Du medvirker frivilligt. Det<br />
betyder også, at skulle du fortryde din deltagelse, kan du sige fra.<br />
Har du spørgsmål er du altid velkommen til at kontakte mig:<br />
Telefon: 3646 7707 eller mobiltelefon: 2220 0477<br />
Email: bartnik777@hotmail.com<br />
Mange hilsner<br />
Jan Bartnik<br />
Frederiksberg, d. 27.09.2004<br />
Hvordan går det dem? 163
14 APPETIZER<br />
København, d. 25.09.2004<br />
Til dig,<br />
som er kommet alene til Danmark, da du var under 18 år.<br />
Har du boet mindst 3 år i Danmark?<br />
Har du lyst til at fortælle om, hvordan det går dig i Danmark?<br />
Hvad har været svært? Hvad har været godt?<br />
Du har måske nogen forslag til, hvordan noget kunne være anderledes?<br />
Har du lyst til at bruge 1-2 timer på at fortælle og besvare spørgsmål?<br />
Så vil jeg gerne tale med dig.<br />
Jeg er i gang med at lave et projekt om hvordan det går jer, der er kommet alene til Danmark som mindreårig<br />
ung flygtning.<br />
Projektet hedder ”Hvordan går det dem?”<br />
Jeg har brug for 30 unge, der gerne vil fortælle om deres erfaringer og tanker<br />
Projektet skal være færdigt til næste efterår og afsluttes med en rapport, der skal offentliggøres.<br />
Du vil naturligvis være anonym.<br />
Jeg, som laver projektet, har arbejdet som bisidder. Jeg har derfor mødt rigtig mange af jer, lige da I kom til<br />
Danmark. Jeg har også skrevet en bog, hvor ti unge flygtninge fortæller deres historier. Den hedder ”Man<br />
ved ikke, hvor man flygter hen ... ”.<br />
Du kan ringe til mig eller emaile, hvis du har spørgsmål eller gerne vil deltage i projektet<br />
Telefon: 3646 7707 eller mobiltelefon: 2220 0477<br />
Emailadresse: bartnik777@hotmail.com<br />
Jeg håber at høre fra dig.<br />
Mange hilsner<br />
Jan Bartnik<br />
Hvordan går det dem? 164
15 REFERENCER OG INSPIRATION<br />
Adibe, Patrick C.J. (1996): Eksilets ensomhed. Mellemfolkeligt samvirke.<br />
Ahearn, F.L. & Athey, J.L. (1991): Refugee Children. Theory, Research and Services. The John Hopkins<br />
University Press, Baltimore/London.<br />
Ayotte, Wendy (2000): Separated Children Coming to Europe. Save the children. London.<br />
Andersen, Ib (2004): Guide til problemformulering. Samfundslitteratur.<br />
Barnets rettigheder (1989). FN-konvention.<br />
Bauman, Gerd (1996): Contesting Culture. Discourses of identity in multi-ethnic London. Cambridge<br />
University Press.<br />
Bech-Jørgensen, Birte (2004): Fornemmelse for stedet – usædvanlige menneskers kropslige viden<br />
om ”deres” steder. Social Kritik 93.<br />
Bo, Inger Glavind (2002): At sætte tavsheden i tale – fortolkning og forståelse i det kvalitative forskningsinterview.<br />
I Liv, fortælling, tekst. Ålborg Universitet.<br />
Borge, Anne Inger Helmen (2004): Resiliens. Hans Reitzels forlag.<br />
Bourdieu, Pierre (1994): Centrale tekster inden for sociologi og kulturteori. Akademisk forlag.<br />
Bourdieu, Pierre & Wacquant, Loïc. J.D. (2001): Refleksiv sociologi. Hans Reitzels forlag.<br />
Broady, Donald (2000): Kapitalbegrebet som uddannelsessociologisk værktøj. I Pædagogik – en grundbog<br />
til et fag. Hans Reitzels forlag.<br />
Christensen, Eva F. & Jensen, Lene l. (1999): En kulturel udfordring. – en spørgeskemaundersøgelse om<br />
andengenerationsinvandreres liv i Danmark. Speciale. Ålborg Universitet.<br />
COWI (2000): Udlændingenes egen opfattelse af deres situation og integrationsprocessen i Danmark.<br />
Indenrigsministeriet.<br />
Dahler-Larsen, Peter (2002): At fremstille kvalitative data. Syddansk Universitet.<br />
DF (Dansk Flygtningehjælp): GuideProjektet. www.flygtning.<strong>dk</strong>/guideprojektet<br />
Dreier, Ole (1999): Læring som ændring af personlig deltagelse i sociale kontekster. I Mesterlære. Læring<br />
som social praksis. Hans Reitzels forlag.<br />
Eide, Ketil (2000): Barn i bevegelse. Om oppvekst og levekår for enslige mindreårige flyktninger. Højskolen i<br />
Telemark.<br />
Ejrnæs Morten (2001): Integrationsloven – en case, der illustrerer etniske minoriteters usikre medborgerstatus.<br />
AMID Working Paper Series.<br />
Emerek, Ruth (2003): Integration – eller inklusion? AMID Working Paper Series.<br />
Engebrigtsen, Ada (2002): Forlatte barn, ankerbarn, betrodde barn ... Et transnationalt perspektiv på<br />
enslige, mindreårige asylsøkere. Oslo. Nova rapport, Oslo.<br />
Hvordan går det dem? 165
Eriksen, Thomas Hylland (2001): Kulturforskelle, kulturmøder i praksis. Gyldendal.<br />
Fenger-Grøn, Carsten & Grøndahl, Malene (2004): Flygtningenes danmarkshistorie. Århus universitetesforlag.<br />
Fenger-Grøn, C. Qureshi, K. & Seidenfaden, T. (red.) (2003): Når du strammer garnet – et opgør med<br />
mobning af mindretal og ansvarsløs asylpolitik. Århus universitetsforlag.<br />
Finansministeriet (1995): Fokus på spørgeskemaundersøgelse.<br />
Flygtningekonventionen (1951): FN.<br />
Fog, Jette (1992): Om forskningsinterview og terapeutisk samtale. I Artikler om interviews. Århus Universitet.<br />
GFU(grundskole for unge undlæninge): www.gfu.silkeborg.<strong>dk</strong><br />
Gonnet, Sonia M. (1998): Ta aldri fra os drømmen om å vende tilbake. I Veien videre. Oslo kommune.<br />
Flyktninge- og innvandreretaten.<br />
Hagensen, Pernille (2002): For barnets skyld? Om uledsagede flygtningebørns møde med de danske<br />
myndigheder. Speciale. Københavns universitet.<br />
Hamburger, Charlotte (1997): Etniske minoriteter og social integration i Soial integration. Red: Lilli Zeuner.<br />
Socialforskningsinstituttet.<br />
Hannemann, Nina & Hansen, Susanne P. (2004): Erfaringsopsamling fra Bofællesskabet på Gersonsvej for<br />
unge uledsagede flygtninge. UFC Børn og Unge.<br />
Hannemann, Nina (2003): Fokus på anbragte børn og unge med anden etnisk baggrund end dansk.<br />
Udviklings- og Formidlingscenter for Socialt Arbejde med Unge.<br />
Hannemann, Nina (1995): Oh kamel – om habitus i forandring. Speciale. Københavns Universitet.<br />
Hedegaard, Mariane (2003): At blive fremmed i Danmark. Klim.<br />
Hervik, Peter (1999): Den generende forskellighed. Hans Reitzels forlag.<br />
Hjelde, Karin Harsløf; Stenerud, Elin (1999): Kultur, slekt og mestring. Oslo Kommune.<br />
Hjelde, Karin Harsløf (1998): Integrering – ung og alene. I Veien videre. Oslo kommune. Flyktninge- og<br />
innvandreretaten.<br />
Holmen, A. & Jørgensen, J. Normann (1993): Tosprogede børn i Danmark. Hans Reitzels forlag.<br />
Horsdal, Marianne (1999): Livets fortællinger – en bog om livshistorier og identitet. Borgen.<br />
Horst, Christian & Lund, Karen (2004): Norm og acceptabilitet. Sproglige og kulturelle forskelligheder i det<br />
flerkulturelle samfund. Danmarks pædagogiske bibliotek.<br />
Horst, Christian (2003): Hvad er medborgerskab? I Mellem to verdener. Socialpædagogisk forlag.<br />
Horst, Christian (1998): Den institutionelle racediskrimination trives godt. Socialkritik nr. 55.<br />
Hosseini, Khalid (2003): Drageløberen. Cicero.<br />
Høiris, Ole (1993): Pierre Bourdieu og antropologi. I Jordens folk nr 2/1993.<br />
Hvordan går det dem? 166
Integrationsforskningen i Danmark 1980-2002 (Okt. 2002). Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og<br />
Integration.<br />
Integrationsloven. LBK af 28/04/2003.<br />
Integrationsministeriet: www.inm.<strong>dk</strong><br />
Integrationsministeriet (2003): Vejledning for repræsentanter.<br />
Jacobsen, Michael H. (2002): Qua Vadis, Grounded Theory? I Liv, fortælling, tekst. Ålborg universitetsforlag.<br />
Jacobsen, Michael H., Jørgensen, A. & Svendsen-Tune, S. (2002): Sensitiv sociologi. Ålborg universitetsforlag.<br />
Jerlang, Espen & Jerlang, Jesper (2003): Socialisering og habitus. Hans Reitzels forlag.<br />
Järvinen, Margaretha (2004): Hjemløse flygtninge og indvandrere. Hans Reitzels forlag.<br />
KL – Kommunernes landsforening (2001): Uledsagede flygtningebørn – notat.<br />
Kommunernes landsforenings hjemmeside: www.kl.<strong>dk</strong><br />
Kvale, Steiner (1997): InterView. Hans Reitzels Forlag, København.<br />
Kvale, Steiner (1999): Om tolkning af kvalitative forskningsinterview. (I Voksenliv og læreprocesser i det<br />
moderne samfund). Gyldendal Uddannelse, København.<br />
Kvalitet i ungdomsvejledningen: www.ungdomsvejledning.nu<br />
Lave, Jean (1999): Læring, mesterlære, social praksis. I Mesterlære. Læring som social praksis. Hans<br />
Reitzels forlag.<br />
Liltorp, Henrik (2005): Endnu ikke færdigskrevet speciale. DPU.<br />
Lindskov, T. & Sørensen, A.M.(1999): Unge flygtninge med påtaget identitet – teenagere i et socialt<br />
vacuum. Nordisk Psykologi, nr. 3.<br />
Løgstrup, K.E. (1991): Den etiske fordring. Gyldendal.<br />
Madsen, Ulla A. (2003): Pædagogisk etnografi. Klim.<br />
Mertz, Anne; Starska, Elizabeth (1991): Alene i Danmark. Dansk Flygtningehjælp og Dansk Røde Kors.<br />
Mikkelsen, Flemming (2002): Indvandring og civilsamfundet. AMID working Paper Series.<br />
Mikkelsen, Flemming (2001): Integrationens paradoks. Catinét, København.<br />
Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integrations hjemmeside: www.inm.<strong>dk</strong><br />
Montgomery, Edith (2000): Flygtningebørn. Dansk psykologisk forlag.<br />
Mørck, Yvonne (2001): Etnisk minoritetsunge og demokratisk medborgerskab. I Køn, demokrati og<br />
modernitet. Red: Christensen, Ann-Dorte og Siim, Birte. Hans Reitzels forlag.<br />
Mørck, Yvonne (1998): Bindestegs-danskere. Fortællinger om køn, generationer og etnicitet. Forlaget<br />
Sociologi.<br />
Hvordan går det dem? 167
Nannestad, Peter (2001): Den svære integration: danskere og de nye etniske minoriteter. I Ubekvemme<br />
udfordringer. Odense universitetsforlag.<br />
Nielsen, Birthe (2003): Etnisk mobning af børn og unge. I Fenger-Grøn m.fl. Når du strammer garnet. Århus<br />
universitetsforlag.<br />
Nielsen, Birthe (2005): Samtale i København.<br />
Nielsen, Klaus & Kvale, S. (1999): Mesterlære som aktuel læringsform. I Mesterlære. Læring som social<br />
praksis. Hans Reitzels forlag.<br />
Olsen, Henning (2002): Dansk kvalitativ interviewforskning – Kvalitet eller kvaler. Arbejdspapir. SFI.<br />
Olsen, Henning (2003): Veje til kvalitativ kvalitet. Nordisk Pedagogik 1/2003.<br />
Preis, Ann-Belinda S. (1996): Flygtninge, sandheden og andre gåder. Munksgård-Rosinante.<br />
Red Barnet (2004): Hvordan lever Danmark op til ”God praksis?”<br />
Regeringen (2003): Regeringens vision og strategier for bedre integration.<br />
Ressler & Boothby & Steinbeck (1988): Unaccompanied Children. Care and Protections.<br />
Rosenberg, Göran (2005): Interview I Weekendavisen, 15.-20. april.<br />
Røgilds, Flemmning (2003): Tjek din danskhed. I mellem to verdener. Socialpædagogisk forlag.<br />
Schierup, Carl-Ulrich (1993): ”Integration” som pakkeløsning. I Uddannelse af minoriteter. Danmarks Lærerhøjskole.<br />
Schultz Jørgensen, Per (1997): Kvalitative meninger – som almengørelse af det konkrete. Nordisk<br />
Psykologi.<br />
Schwartz, Bente (2000): Arbejdsliv/familielivs forhandlinger. Speciale. RUC.<br />
Seeberg, Peter (2002): Integration af etniske minoriteter i ungdomsuddannelserne. Ministeriet for Flygtninge,<br />
Indvandrere og Integration.<br />
Seeberg, Peter (1995): My name is. Tosprogede elever I gymnasiet og HF. Undervisningsministeriet.<br />
Seeberg, Peter (2002): Unge indvandreres integration. AMID Working Paper Series.<br />
Skytte, Marianne (2002): Anbringelse af etniske minoritetsbørn. Socialhögskolan. Lunds Universitet.<br />
Skytte, Marianne (1999): Etniske minoritetsfamilier og socialt arbejde. Hans Reitzels forlag.<br />
Socialforskningsinstituttet (2005): Etniske minoriteter – et nyt proletariat.<br />
Social kritik (1998): Diskrimination og racisme. Nr. 55.<br />
Social Kritik (1999): Flygtninge og indvandrere. Nr. 65/66.<br />
Stefansson, Anders Holm (1999): Os og dem. Udvikling i dansk integrationspolitik med fokus på<br />
modtagelsen af flygtninge fra Bosnien-Hercegovina. I Integration, retorik, politik, praktik. Nordisk Ministerråd.<br />
Svendsen, Grete (1995): Flygtninge og det psykosociale arbejde. Dansk Flygtningehjælp.<br />
Svensson, Jan (1999): Man ved ikke hvor man flygter hen ... Borgens forlag, Dansk Røde Kors.<br />
Hvordan går det dem? 168
Søndergård, Dorte Marie (1995): Tegnet på kroppen. Dr. philos.-avhandling. Universitetet, Oslo.<br />
Sørensen, Ninna N. (2003): Migration og Udvikling. I mellem to verdener. Socialpædagogisk forlag.<br />
Teller, Janne (2004): Kattens tramp. Gyldendal<br />
Tilbake til fremtiden (2000). Oslo kommune. Flyktning- og innvandreretaten.<br />
Udlændinges integration i det danske samfund, (2000). Tænketanken. Indenrigsministeriet.<br />
Togeby, L. & Møller, B. (1999): Oplevet integration. Nævnet for etnisk ligestilling.<br />
Tænketanken (2005): Udlændinge på ungdomsuddannelserne. Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og<br />
Integration.<br />
Uddannelsesstyrelsens temahæfteserie nr. 6-2004.<br />
Udlændingeloven. LBK af 24/07/2003.<br />
Udlændingestyrelsens hjemmeside: www.udlst.<strong>dk</strong><br />
Undervisningsministeriet (2005): Mønsterbrudprojektet 2004-2006. Mulighed for mønsterbrud i ungdomsuddannelserne,<br />
rapport 1. At skabe succes, rapport 2. Syddansk universitetsforlag.<br />
Ungenetværket (juni 2004) v/Lene Timm, UC2. Tlf: 3311 5588.<br />
Wikan, Unni: For ærens skyld. Fadime til ettertanke.(2003). Universitetsforlaget, Oslo.<br />
Åberg-Eik, Anette (1998): Bosnisk ungdom och identitet i ett ”tosporet løp”. I Veien videre. Oslo kommune.<br />
Flyktninge- og innvandreretaten.<br />
Hvordan går det dem? 169
Rapporten er udarbejdet af Jan Bartnik<br />
Projektet er finansieret af Ministeriet for Flygtninge, Indvandrere og Integration<br />
Rapporten er trykt i 250 eksemplarer<br />
Omslagsfoto: ”Småsten – Lynæs.” Jytte Bonde, Design Media, email: isefjord@designmedia.<strong>dk</strong><br />
Layout: Martin Jacobsen<br />
Tryk: Ekspressen – www.ekspressen.<strong>dk</strong><br />
Henvendelse:<br />
Jan Bartnik<br />
Sdr. Fasanvej 52<br />
2000 Frederiksberg<br />
Telefon: +45 3646 7707<br />
Mobil: +45 2220 0477<br />
Email: janbartnik77@yahoo.<strong>dk</strong><br />
Hjemmeside: www.uledsagedeunge.<strong>dk</strong><br />
Rapporten kan frit downloades fra hjemmesiden<br />
Rapporten ligger omtalt i Integrationsministeriets erfaringsbase<br />
Rapporten kan frit citeres med tydelig kildeangivelse<br />
Hvordan går det dem? 170