pdf, 1 MB - DIIS
pdf, 1 MB - DIIS
pdf, 1 MB - DIIS
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
De tre ovenfor nævnte EU-institutioner er alle i et vist omfang åbne overfor kontakter med<br />
organisationer fra både forbruger- og erhvervssiden og kan derfor fungere som adgangspunkter for<br />
indflydelse på beslutningsprocessen (Greenwood 2003: 31f). Både Kommissionen og Parlamentet er<br />
endvidere til en vis grad afhængige af ydre interesser (Greenwood 2003: 30f) og inddrager derfor<br />
organisationer i deres arbejde, hvilket forøger organisationernes muligheder for at påvirke. De<br />
organisationer, der således inddrages, kan være de nationale interesseorganisationer, men derudover<br />
findes der også en række andre aktører på europæisk plan, der søger indflydelse på forbrugerpolitikken.<br />
Det drejer sig om de europæiske forbruger- og erhvervsorganisationer, der ofte fungerer som<br />
paraplyorganisationer for nationale organisationer.<br />
Blandt de vigtigste europæiske forbrugerorganisationer kan der peges på BEUC (Bureau Européen des<br />
Unions des Consommateurs), der har Forbrugerrådet som medlem, AEC (Association of European<br />
Consumers) og ANEC (European Association for the Co-ordination of Consumer Representation in<br />
Standardisation). Alle tre har et medlem i Kommissionens forbrugerkomité. Forbrugerorganisationerne<br />
på EU-plan modtog ifølge en Kommissionsrapport fra 2001 1,6 mio. euro årligt fra EU. Til<br />
sammenligning fik miljøorganisationerne 6,5 mio. euro (Greenwood 2003: 199).<br />
Af store europæiske erhvervsorganisationer findes bl.a. UNICE (Union of Industrial and Employers<br />
Confederations of Europe), hvor DI er medlem, Eurochambres (The Association of European<br />
Chambers of Commerce and Industry), der bl.a. har HTS som medlem, samt EuroCommerce, hvor<br />
både DHS og HTS er medlemmer.<br />
5.3 Del-konklusion – fra tøvende skridt til markant styrkelse af forbrugerpolitikken<br />
Der er således sket en gradvis udvikling af forbrugerpolitikken på EU-niveau. Fra ikke at have nogen<br />
selvstændig juridisk basis eller blive regnet for et område med selvstændig betydning for Fællesskabet er<br />
forbrugerpolitik i dag et vigtigt område for EU-regulering, der eksplicit nævnes i Amsterdam- og Nicetraktaten<br />
og senest også i Forfatningstraktaten. EU’s kompetencer til at handle for at sikre<br />
forbrugerinteresser er endvidere blevet kraftigt styrket gennem især de seneste traktatændringer.<br />
Institutionelt er der sket en række ændringer, der har styrket forbrugerinteresserne. Parlamentets<br />
kompetencer er blevet udvidet, og forbrugerlovgivning er gået fra enstemmighed til flertalsafgørelser i<br />
Rådet. Der er oprettet forbrugerpolitiske institutioner under Kommissionen, hvis status er højnet over<br />
tid, og endelig er der for Fællesskabet blevet etableret en generel budgetramme til aktiviteter til fordel<br />
for forbrugerne. EU har da også vedtaget en lang række direktiver med det direkte formål at forbedre<br />
72