pdf, 1 MB - DIIS
pdf, 1 MB - DIIS
pdf, 1 MB - DIIS
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
officielt Kommissionen til at fremsætte et program for en politik vedrørende forbrugerbeskyttelse<br />
(Kallestrup 2004).<br />
Dette resulterede i en Rådsresolution af 14. april 1975 vedrørende forbrugerrettigheder, der indeholdt et<br />
foreløbigt program for politik vedrørende forbrugerbeskyttelse og -information. Programmet<br />
repræsenterede et første forsøg på at skabe en systematisk basis i Fællesskabslovgivningen for<br />
beskyttelsen af forbrugerinteresser (Micklitz og Weatherill 1994: 292). Det opregnede fem<br />
grundlæggende forbrugerrettigheder: Ret til beskyttelse af sundhed og sikkerhed, ret til beskyttelse af<br />
økonomiske interesser, ret til at få sin sag behandlet, ret til information og uddannelse og endelig ret til<br />
repræsentation. Programmet blev set som EF’s forbrugercharter indtil Maastricht-traktaten (Maier<br />
1994: 356), idet de nævnte rettigheder fik en grundlæggende status og går igen i senere programmer og<br />
erklæringer. Det er dog vigtigt at slå fast, at programmet ikke dannede basis for en selvstændig<br />
forbrugerpolitik løsrevet fra andre fællesskabspolitikker.<br />
I 1981 fulgte Rådet op med endnu en resolution, der indeholdt et forbrugerprogram. Dette program<br />
bekræftede 1975-rettighederne og rettede endvidere bl.a. opmærksomheden mod information om og<br />
kvaliteten af varer og tjenester samt priserne på disse. Herefter fulgte i 1985 et nyt dokument fra<br />
Kommissionen vedrørende forbrugerspørgsmål i relation til Det Indre Marked, der blev forelagt Rådet.<br />
Dette dokument blev set som Fællesskabets tredje forbrugerprogram (Maier 1994: 357) og resulterede i<br />
1986 i nye Rådsresolutioner vedrørende den fremtidige retning for politikken til beskyttelse og fremme<br />
af forbrugernes interesser samt forbrugerpolitikkens integration i andre Fællesskabspolitikker.<br />
Rådsresolutionerne har haft en politisk betydning i den forstand, at de signalerede en anerkendelse af<br />
forbrugerpolitikkens betydning og nødvendighed (Weatherill 1997). Omvendt har de ikke haft den store<br />
effekt på Fællesskabets politik, når det kom til konkrete foranstaltninger (Bourgoigne 1998). Deres ikkebindende<br />
status har gjort, at de ikke direkte har knyttet juridiske forpligtelser til de fine ord, men de er<br />
dog blevet anerkendt af Europa-Domstolen som en del af Fællesskabets retsgrundlag (Micklitz og<br />
Weatherill 1994: 293). Ifølge Maier (1994) har de ikke haft den store betydning for Fællesskabets<br />
forbrugerpolitik, men har til gengæld fungeret som retningslinier i forhold til flere nationale<br />
forbrugerlovgivningstiltag, herunder især et spansk.<br />
I denne periode havde forbrugerpolitik således ingen selvstændig juridisk basis i traktaten, men kom<br />
alligevel på den politiske dagsorden, og der opstod en voksende erkendelse af, at forbrugerbeskyttelse<br />
var nødvendigt for at realisere Fællesmarkedet. Kommissionen nedsatte en forbrugerkomité, men<br />
herudover bestod de konkrete foranstaltninger imidlertid hovedsagligt af politiske erklæringer, hvis<br />
65