pdf, 1 MB - DIIS
pdf, 1 MB - DIIS
pdf, 1 MB - DIIS
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
8.5.4 Indflydelsen – hvem får sat sine fingeraftryk?<br />
At bedømme organisationernes indflydelse ud fra en række ministerielle notater og indstillinger,<br />
mødereferater samt høringssvar fra organisationer er vanskeligt og kan kun foretages med visse<br />
forbehold. På baggrund af det foreliggende materiale synes der dog at kunne afdækkes en udvikling i<br />
organisationernes indflydelse i løbet af processen. Organisationernes høringssvar i forbindelse med<br />
Grønbogen synes således at være blevet tillagt en vis vægt i Justitsministeriets forsigtige udtalelse til<br />
Kommissionen om Grønbogen, hvilket understreges i det tidligere nævnte citat, hvor det henvises til, at<br />
en nærmere stillingtagen ikke kan foretages, før man grundigt har konsulteret organisationerne.<br />
Samtidig synes ministeriet at have forsøgt at balancere mellem erhvervs- og forbrugersidens holdninger.<br />
I fasen omkring forhandlingerne om Direktivforslaget blev organisationerne inddraget tæt i drøftelserne,<br />
og det er tydeligt, at deres holdninger, og især deres samlede modstand mod Direktivet er blevet tillagt<br />
betydelig vægt. Som nævnt henviser Danmark i sin udtalelse på rådsmødet den 23. april direkte til<br />
organisationernes modstand som en væsentlig begrundelse for, at Danmark må stemme nej 47 . Med<br />
hensyn til erhvervssidens indflydelse overfor forbrugersidens var indstillingen fra Justitsministeriet efter<br />
den anden høringsrunde som nævnt afbalanceret mellem hensyn til begge de to sider, men<br />
Justitsministeriet arbejdede dog generelt for, at afhjælpningsretten skulle kunne videreføres og for at<br />
formodningsreglen skulle udgå, hvilket var to klare mærkesager for erhvervslivet. Justitsministeriets<br />
endelige stillingtagen til Rådets vedtagelse af den fælles holdning var i den forbindelse ’nem’, idet både<br />
forbrugerne og erhvervene afviste Direktivforslaget – på den måde kunne ministeriet imødekomme<br />
begge sider ved at stemme nej. Danmarks afvisning af Direktivforslaget kan dog ikke udelukkende ses<br />
begrundet i organisationernes holdninger. Der er ikke tvivl om, at der i forvaltningen og blandt<br />
forskellige danske domstole herskede en skepsis overfor de forholdsvis store ændringer i den danske<br />
Købelov, der ville blive nødvendige for at implementere Direktivforslaget (Notat af 3. april 1998).<br />
I implementeringsfasen synes organisationernes indflydelse imidlertid mere begrænset. Organisationerne<br />
inddrages ikke direkte i den egentlige lovforberedelse, og deres bemærkninger på følgegruppens møder,<br />
i høringssvarene og i direkte henvendelser til forvaltningen får kun begrænset betydning i kraft af<br />
mindre ændringer og præciseringer. Erhvervsorganisationernes indtrængende henvendelser i<br />
forbindelse med Retsudvalgets ændringsforslag vedrørende byggematerialer synes dog at have gjort et<br />
indtryk – i det mindste på enkelte folketingspolitikere. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at<br />
hverken forvaltningen eller regeringen støttede ændringsforslaget. Man kan derfor ikke slutte, at disse<br />
47 Dette kan naturligvis blot være en mere ’taktisk’ begrundelse, der skal retfærdiggøre Danmarks nej til Direktivforslaget, men<br />
alene det, at organisationernes holdninger bruges som et væsentligt argument tyder på en hvis imødekommenhed fra<br />
forvaltningens side. Denne tolkning understøttes desuden af udtalelsen på det sidste specialudvalgsmøde fra DAF, der roser<br />
Justitsministeriets åbenhed overfor organisationerne i forløbet.<br />
127