Læreruddannelsen i Aalborg 50 år Læreruddannelsen i Aalborg 50 år
Læreruddannelsen i Aalborg 50 år Læreruddannelsen i Aalborg 50 år
Læreruddannelsen i Aalborg 50 år Læreruddannelsen i Aalborg 50 år
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Af<br />
Birgitte Skovgaard<br />
Brøchner-Mortensen,<br />
lærerstuderende<br />
på <strong>Læreruddannelsen</strong><br />
i <strong>Aalborg</strong><br />
100<br />
Jeg glæder mig allerede<br />
”Er det ikke skønt? glæd dig til at blive lærer, Birgitte!” – sådan lød beskeden i min<br />
otte-<strong>år</strong>ige datters kontaktbog, efter at jeg havde fortalt klasselærer Randi om de ni<br />
tykke bøger, der (helt frivilligt) er blevet læst hjemme hos os i sommerferien. For som<br />
den lille læsehest sagde ” Randi siger, at for at lære at læse, så skal man jo læse”.<br />
Det er åbenlyst, hvilken idolstatus Randi har i 3.b. De små tillidsfulde poder ser et<br />
stort lys i de voksne, der omgiver dem i hverdagen og skoledagen. Alt hvad der bliver<br />
sagt og gjort, bliver vægtet meget alvorligt af børnene, de tillægger virkelig deres<br />
lærere en så stor betydning, at man som lærerstuderende sagtens kan blive ramt af<br />
både åndenød og præstationsangst. Jeg kan jo se, hvilken iver og motivation, min<br />
datter propper i skoletasken, hver dag side om side med de nyspidsede blyanter og<br />
rugbrødsmadderne. Hendes åbenlyse glæde ved at gå i skole er resultatet af virkelig<br />
god undervisning af virkelig gode lærere.<br />
Det f<strong>år</strong> mig til at tænke på, hvilken betydning min egen klasselærer har haft for<br />
mig. Fru T., der på egen hånd praktiserede undervisningsdifferentiering længe før<br />
ordet blev opfundet, og som gjorde det på den fineste måde af alle – nemlig uden<br />
at isolere de børn, der havde brug for den ekstra undervisning, og samtidig uden at<br />
gøre resten af klassen opmærksom på dette. Samtidig med sin oprigtige interesse<br />
for os, mistede hun aldrig det danskfaglige sigte.<br />
For mig personligt gjorde hun et uudsletteligt indtryk ved at se mig og se min<br />
interesse for bøger og ord, længe før jeg selv gjorde det, og hun bad mine forældre<br />
om at melde mig ind i den nu hedengangne Alle børns bogklub for at mætte min litterære<br />
sult. Jeg kan stadig huske den fornemmelse, det var en gang om måneden at<br />
modtage bogpakken med endnu et ulæst, et uopdaget eventyr at fordybe sig i, jeg<br />
kan huske den helt specielle følelse af at være noget særligt, en følelse som min lærer<br />
havde plantet.<br />
Vi har nu som første<strong>år</strong>sstuderende for nylig skulle vælge aldersspecialisering<br />
inden for danskfaget. Valget har selvfølgelig afstedkommet hede diskussioner om,<br />
hvad der er det rigtige valg. Udsagn som: ” … skulle jeg tørre snotnæser og binde<br />
snørebånd frem for at have en god diskussion med de store elever? Nej, tak!” er hørt<br />
mere end én gang.<br />
Er der mere prestige i at undervise de ”store” elever? Er det ikke der, ens egen<br />
dygtighed bliver altafgørende for missionen om at blive ”den gode lærer”, - uden<br />
hensyntagen til sociale eller etniske forskelle, køn eller alder? Fagligheden skal vel<br />
være det primære i hele skoletiden, også i de små klasser, hvor motivationen er helt i<br />
top kontra skoletrætheden, der med sikkerhed har meldt sin ankomst samtidig med<br />
teenage<strong>år</strong>ene. Er der én lærer-rolle, som er vigtigere og mere rigtig end en anden?<br />
Hvad er så den gode lærer? Jeg tror, at man skal være sig det sociale ansvar bevidst,<br />
være klar til en plads i øretævernes centrum, være en del af det mest udskældte<br />
”folkefærd”, skal være sig selv og være sig selv bekendt. At man skal kunne tage styringen<br />
– ansvaret – at kunne navigere i et farvand fyldt med nye politiske krav om og<br />
til undervisningen, samtidig med at kravet til os som lærerpersonligheder også skal<br />
honoreres. Jeg tror, at man skal være og virkelig være nærværende, da børn lynhurtigt<br />
afkoder vores oprigtighed eller mangel på samme.<br />
Det har været meget tankevækkende at reflektere over min skoletid, og på vej<br />
ned af ”mindernes boulevard” har det stået klart for mig, hvilken livsbetydning min