Det magtfulde møde mellem system og klient - Aarhus ...
Det magtfulde møde mellem system og klient - Aarhus ...
Det magtfulde møde mellem system og klient - Aarhus ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
samarbejde med børn <strong>og</strong> forældre<br />
Der er i relationer <strong>mellem</strong> stat <strong>og</strong> borger en forvaltningsretlig tradition for,<br />
at borgeren informeres,høres,har udtaleret <strong>og</strong> på andre måder deltager i sit<br />
sagsforløb. Børns <strong>og</strong> forældres deltagelse i deres børneforsorgssag er, som<br />
nævnt,på en række områder <strong>og</strong>så reguleret i lovgivningen.<br />
Lagerberg (1999) påpeger,at et grundigt kendskab til barnet,dets opfattelse<br />
af sin hverdag,familiesituation <strong>og</strong> dets løsningsforestillinger er det eneste<br />
mulige grundlag for en vis kvalitetsgaranti i børneforsorgsarbejdet. <strong>Det</strong><br />
samme gælder et grundigt kendskab til forældrene.Hun argumenterer således<br />
ikke for barnets <strong>og</strong> forældrenes deltagelse ud fra lovkrav eller ud fra en<br />
bredere kulturelt forankret politisk korrekthed. Hun mener, at indsigt i<br />
familiens egen problemforståelse <strong>og</strong> egne løsningsforslag er en nødvendig<br />
forudsætning for at kunne træffe omsorgsfulde, hjælpsomme, <strong>og</strong> fornuftige<br />
beslutninger om barnets fremtid i lys af de manglende videnskabelige redskaber<br />
til at kunne diagnosticere <strong>og</strong> forudsige børns udvikling.<br />
<strong>Det</strong> er nævnt,at en række undersøgelser påviser,at specielt børnene kun i<br />
begrænset omfang inddrages i deres sagsforløb. De inddrages i ringere<br />
omfang end lovgivningen kræver,<strong>og</strong> slet ikke i et omfang,der kan sikre den<br />
grundlæggende kvalitet i børneforsorgsarbejdet, som Lagerberg (1999)<br />
argumenterer for.Hestbæk (1997) finder i sin danske undersøgelse,at socialarbejderne<br />
ikke havde talt med 2/5 af børnene forud for deres anbringelse.<br />
Andelen af børn, som socialarbejderen havde talt med, steg med børnenes<br />
alder, men <strong>og</strong>så blandt de over 15-årige, der er selvstændig part i sagen, var<br />
der børn,som der ikke var talt med.Egelund (1997) dokumenterer,at 2/3 af<br />
de børn,der havde modtaget mere indgribende foranstaltninger (herunder<br />
<strong>og</strong>så n<strong>og</strong>le anbragte børn), ikke var kendte overhovedet eller kendt på en<br />
uforpligtende <strong>og</strong> overfladisk måde i socialforvaltningen. Svenske undersøgelser<br />
bekræfter dette billede.<br />
Andersson (2000) giver en nuanceret argumentation for, at børn aldrig<br />
kan (eller skal) blive ligeværdige beslutningstagere i deres børneforsorgssager.Men<br />
hun er fortaler for,at det har negative konsekvenser for det sociale<br />
arbejdes kvalitet <strong>og</strong> for børnene,hvis man ikke tager børns deltagelse alvorligt.Butler<br />
<strong>og</strong>Williamson (1994) belyser i en engelsk undersøgelse det sidste<br />
aspekt: Mange børn kender ikke begrundelsen for, at de er anbragt, de er<br />
ikke blevet spurgt om deres opfattelse af situationen.De føler desuden ikke,<br />
at de kan stole på socialarbejderne, som anvender information manipulatorisk,<br />
dvs. bruger de dele af informationen, som passer til deres egen strategi<br />
<strong>og</strong> egne organisatoriske formål.Også forældrene involveres mangelfuldt.Et<br />
139