For enden af Regnbuen? - Stolten's African Studies Resources
For enden af Regnbuen? - Stolten's African Studies Resources
For enden af Regnbuen? - Stolten's African Studies Resources
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
I november 1989 i Paris bekendtgjorde en intellektuel <strong>af</strong>rikaaner med forbindelse til<br />
Broederbond, at De Klerk havde til hensigt at udfordre ANC politisk. Han antydede, at<br />
en lovliggørelse <strong>af</strong> ANC ville skabe et miljø, hvor der kunne fi nde troværdige forhandlinger<br />
sted, og De Klerks mulige samtalepartnere kunne få politisk råderum til at komme i<br />
dialog med og få mandater fra deres valgkredse. De Klerks tale den 2. februar 1990 kom<br />
derfor ikke som en fuldstændig overraskelse for ANC-ledelsen. Der var større bekymring<br />
over, at de omtalte reformer var alt for begrænsede. Men bolden var nu klart på ANC’s<br />
banehalvdel, og de måtte reagere.<br />
På sit første topmøde efter lovliggørelsen bestemte ANC, at dets centrale strategiske mål<br />
var at tage magten fra det hvide mindretals NP-regering så hurtigt som muligt. Følgelig<br />
kom den strategiske debat i ANC snart til at dreje sig om tillidsskabende foranstaltninger<br />
forud for forhandlingerne. Kort efter, at Mandela var vendt tilbage fra en rejse til USA, tog<br />
ANC’s forretningsudvalg, National Executive Committee (NEC), den endelige beslutning<br />
om at suspendere alle væbnede aktioner. Det kunne meget hurtigt have udviklet sig til<br />
en diskussion om hjemsendelse <strong>af</strong> fl ygtninge og militært uddannede folk, hvis ikke sikkerhedspolitiet<br />
havde arresteret Mac Maharaj, Operation Vulindlelas interne koordinator.<br />
Kort efter meddelte De Klerk Mandela, at han havde planer om at arrestere Jacob Zuma<br />
og tilbagekalde den retslige immunitet, som Chris Hani og Ronnie Kasrils havde fået. I<br />
sine oplysninger til medierne forsøgte udenrigsminister ’Pik’ Botha at forklare De Klerks<br />
handlinger som en reaktion på en kommunistisk sammensværgelse inden for ANC-alliancen,<br />
som ikke var til sinds at forhandle, men gik efter en opstand.<br />
ANC-ledelsen læste dette som et forsøg på at så splid mellem ANC og kommunistpartiet,<br />
SACP. SACP, som nu igen var en lovlig organisation, gik videre med sine planer om sit<br />
første massemøde i 40 år 1 . På SACP’s første massemøde den 29. juli 1990 blev det klart,<br />
at Syd<strong>af</strong>rika havde indskrevet endnu en hændelse uden fortilfælde i kommunismens<br />
annaler; mindst 50 % <strong>af</strong> Centralkomitéens medlemmer, som den havde valgt året før, var<br />
trådt ud <strong>af</strong> partiet, da det blev lovligt. Da tre <strong>af</strong> dets ledere i realiteten var blevet erklæret<br />
fredløse meget hurtigt efter, at de var vendt hjem, blev det klart, at den linje, ANC søgte<br />
at holde, ikke ville blive nem at følge. Men efter denne snublende start så det i juni 1991<br />
ud til, at alle hindringerne var ryddet <strong>af</strong> vejen, og at forhandlingerne for alvor kunne<br />
begynde. Begge parter havde lært <strong>af</strong> lektien fra det første år. Det stod klart, at der var en<br />
magtfuld opposition mod De Klerks kurs både blandt det hvide vælgere og indenfor sikkerhedstjenesterne.<br />
1 I 1950, da The Communist Party of South Africa (CPSA) fi k forbud mod at deltage i møder m.m., blev det det første<br />
kommunistiske parti nogensinde, der blev opløst, fordi det blev forbudt.<br />
87