For enden af Regnbuen? - Stolten's African Studies Resources
For enden af Regnbuen? - Stolten's African Studies Resources
For enden af Regnbuen? - Stolten's African Studies Resources
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Disse forbrydere kunne herefter gå fri uden så meget som at vise samvittighedsnag over<br />
deres handlinger. Biskop Desmond Tutu appellerede i 1996 således til forbryderne om at<br />
søge om amnesti:<br />
”Loven kræver ikke, at de giver udtryk for samvittighedsnag. De kan komme til Amnestikomitéen<br />
og f.eks. sige, at de kæmpede en ædel kamp for befrielse, men at de, fordi de<br />
dermed udsatte sig for retsforfølgelse eller civile søgsmål, beder om amnesti”.<br />
Det er kynisk, fordi samvittighedsnag må anses for at være en nødvendig forudsætning<br />
for ægte forsoning. Hvis samvittighedsnag kastes overbord, hvilken form for forsoning kan<br />
man så opnå?<br />
Den institutionelle konfl ikt mellem kriminalretssystemet og TRC rejser nogle bredere<br />
spørgsmål om demokratiets besk<strong>af</strong>fenhed og mulighederne for at etablere lov og ret i<br />
Syd<strong>af</strong>rika. Der var rigelig lejlighed for lovovertrædere til at undgå civil eller kriminel retsforfølgelse<br />
ved simpelthen at søge om amnesti. Overfl adisk set tager handelen sig latterlig ud.<br />
<strong>For</strong>bryderne skal bare fortælle sandheden over for Amnesty Committee, for at retfærdigheden<br />
ikke skal ske fyldest. Det er nødvendigt alvorligt at overveje de videre samfundsmæssige<br />
konsekvenser, når kriminelle ikke retsforfølges. Amnesti sender et signal til fremtidige<br />
statsforbrydere om, at der er en chance for, at de kan blive renset for skyld, i særdeleshed<br />
hvis de forbliver ved magten længe nok til at sikre, at de ikke nemt skubbes ud, eller at det<br />
kræver et eller andet kompromis at fjerne dem fra magten. Det er vel overfl ødigt at sige, at<br />
det er et budskab med alvorlige konsekvenser for demokratiet.<br />
I alt modtog Amnesty Committee 7.124 amnestiansøgninger, hvor<strong>af</strong> 849 blev bevilget<br />
og langt de fl este <strong>af</strong>slået. Kynikere kan måske spørge, om det er al besværet værd<br />
– den enorme offentlige interesse, mediebevågenheden, statens udgifter og de endeløse<br />
debatter – for bare et tusind amnestiers skyld. Ifølge Menneskerettighedskommissionens<br />
oplysninger til TRC døde omkring 15.000 mennesker i politisk inspireret vold alene<br />
mellem 1990 og 1994 – næppe en fredelig overgang. Nyanisile Jack, en tidligere TRCforsker,<br />
trækker dette argument hårdere op, idet han antyder, at den underliggende grund<br />
til forestillingen om en fredelig overgang, er den kendsgerning, at relativt få hvide døde i<br />
konfl ikten. I dette perspektiv er det ganske nemt at udviske disse dødsfald som irrelevante<br />
for landets demokratisering for at komme frem til den muntre konklusion, at overgangen<br />
var fredelig eller endog mirakuløs.<br />
Alene i KwaZulu-Natal, peger Ari Sitas på, at næsten 17.000 mennesker mistede livet på<br />
grund <strong>af</strong> politisk vold. Når kun et relativt lille antal mennesker har modtaget offentlig benådning<br />
for mordene, betyder det så, at resten er blevet retsforfulgt? Desværre ikke. Især i<br />
30