Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Konklusion<br />
“Hvad var det for et fag, jeg havde læst?” Dette spørgsmål vil jeg i det følgende forsøge at besvare ved<br />
på baggrund af AC’s tre rejser at koncentrere mig om de temaer, der peger fremad på iransk filologis<br />
videre udvikling, efter at AC gik af som professor i 1945.<br />
En romantisk og positivistisk orientalisme.<br />
I kapitel 1 fokuserede jeg bredt på orientalistikkens særstilling inden for den akademiske verden, netop<br />
fordi Arthur Christensen, i sit tidlige arbejde og på sin første rejse til Iran i 1914, først og fremmest så<br />
sig selv som orientalist. Iransk filologi blev, som nævnt, også først skilt ud fra orientalistikken i 1919.<br />
Kapitel 1 omhandler således en etableringsperiode, hvor de orientalske fag forsøger - i lighed med<br />
mange andre fag - at finde deres fag-identitet. Overordnet sker der i denne periode i<br />
universitetsverdenen et skred fra en mere romantisk inspireret indfaldsvinkel til en mere positivistisk<br />
orienteret tilgang. Denne udvikling kan også spores i Arthur Christensens syn på orientalismen hvor<br />
han som ung sværmede for de romantiske forestillinger om Orienten, tog han som ældre skarpt afstand<br />
fra denne form for orientalisme, som han anså for barnlig og kvindelig. Jeg mener, at denne udvikling<br />
hen imod det positivistiske har været tydeligere på de orientalske fag end på mange andre humanistiske<br />
fag, fordi orientalistikkens perifere placering i den akademiske verden har gjort disse fag ekstrem<br />
sårbare overfor kritik. Den akademiske orientalismes nemme forveksling med den kommercielle<br />
orientalisme (Tivoli, Aladdin-dyrkelsen osv.) har heller ikke været befordrende for et seriøst ansigt<br />
udadtil. Af den grund mener jeg, at Arthur Christensen søgte at sætte vandtætte skotter op imellem den<br />
kommercielle og den videnskabelige orientalisme.<br />
Trukket lidt skarpt op kan man på baggrund af de tre rejser, Arthur Christensen foretog, konkludere, at<br />
Arthur Christensen gik fra at have været en romantisk, eurocentrisk orientalist på sin første rejse, til at<br />
han på de næste to rejser forandrer sig til den positivistiske iranist, der er imødekommende og<br />
modtagelig for nye indtryk. Det overraskede mig, at det var den romantisk inspirerede<br />
videnskabsmand, der var den mest distancerede, og at det var den positivistiske videnskabsmand, der<br />
var den åbne og imødekommende.<br />
111<br />
DSCA Monografi/Monograph 1 ▪ 2007