Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Men som noget nyt er sløret nu også blevet et tegn på undertrykkelse:<br />
“Et socialt Spørgsmaal af gennemgribende Betydning, vel det vigtigste af alle, er Kvindens Frigørelse.<br />
Her støder Reformvennernes iver imod de religiøse Fordomme. Det ydre Symbol paa Kvindens sociale<br />
Underlegenhed er Sløret, Tchader, det Klædningsstykke, der tilhyller Kvinden fra Isse til Fod, saasnart<br />
hun viser sig udenfor Haremets Forhæng.” 299<br />
I Kulturskitser fra Iran fra hans sidste rejse i 1934 er der ingen erotiske kvindebeskrivelser tilbage. Til<br />
gengæld har de iranske kvinder fået langt mere spalteplads. I Det gamle og det nye Persien fra rejsen i<br />
1929 får kvinderne i alt tre en halv side, hvor de i Kulturskitser fra Iran er oppe på ti sider inklusiv<br />
billeder. I Kulturskitser fra Iran bliver sløret nu fremstillet som en direkte modsætning til civilisation,<br />
en tankegang som var i fuld overensstemmelse med de iranske modernisters. Tanken var, at slørets<br />
traditionsbundne konnotationer stod i vejen for en modernisering af landet. Hos de iranske modernister<br />
havde familien fået en ny betydning i samfundet. Familien blev set som landets grundvold, og i<br />
familien var kvinden som moder familiens fundament. Derved var hendes intellektuelle udvikling eller<br />
underudvikling en afgørende faktor for landets åndelige, sociale og dermed også økonomiske stade. 300<br />
Arthur Christensen er meget enig i denne tankegang og skriver her sin egen mening ind i dette<br />
tankesæt, uden at man som læser kan se, hvornår Arthur Christensens holdninger hører op, og hvornår<br />
de iranske modernisters begynder:<br />
“”Sløret” var blevet Symbolet paa Kvindekønnets Fornedrelse i de islamiske Folkesamfund. I Hjemmet<br />
var Kvinderne henvist til Andarûn, haremet, hvor der ikke maatte komme nogen anden Mand end<br />
Husherren. Den skarpe Afsondring holdt Kvinden borte ikke blot fra alt offentligt Liv, men<br />
overhovedet fra den aandelige Berigelse, der kunde ligge i Samkvemmet med det andet Køn. Da<br />
Kundskabstilegnelse tillige ansaas for ufornøden for hende, og hendes Horisont var begrænset til<br />
Haremets Sladder, var hun heller ikke egnet til at være Opdrager for sine Børn. Saa længe den ene<br />
299 Arthur Christensen: Det gamle og det nye Persien. s. 184. København 1930<br />
300 Nadjabadi, A.: “Crafting an Educated Housewife in Iran” s. 102-103 Abu-lughod, Lila (ed.): Remaking Women Princeton<br />
1998<br />
102<br />
DSCA Monografi/Monograph 1 ▪ 2007