Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
Mette Hedemand Søltoft - Centralasiatisk Selskab
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Arthur Christensen var dermed med til at skrive den iranske nationalhistorie med eller mod sin vilje, og<br />
spørgsmålet er, om man overhovedet kan trække en linie mellem hans videnskab på den ene side og<br />
den nationale iranske diskurs på den anden. Det er netop også på dette punkt: I forholdet mellem<br />
orientalisten og hans forskningsobjekt, at Edward Saids fremstilling af orientalismen og orientalisten<br />
ikke stemmer overens med Arthur Christensens virke. I nedenstående citat skriver Edward Said, om det<br />
fundamentalt forskellige syn, den vestlige orientalisme havde på det gamle “klassiske” Indien, som<br />
også ideologisk inkluderer Iran, modsat orientalismens syn på Orient i dag:<br />
“…the “good” Orient was invariably a classical period somewhere in a long-gone India, whereas the<br />
“bad” Orient lingered in present-day Asia, parts of North Africa, and Islam everywere. “Aryans” were<br />
confined to Europe and the ancient Orient..” 291<br />
Denne ide om, at “arieren” ikke mere eksisterer i den moderne Orient, er sandt nok den holdning, man<br />
genkender hos Arthur Christensen i begyndelsen af hans karriere, men senere skifter han som sagt<br />
mening, og “ur-iraneren” bliver en essentiel del af de nulevende iranere. Et sådan holdningsskift ses<br />
hos Arthur Christensen på flere punkter, i sådan en grad at Edward Said påstand om at orientalismen er<br />
en “one way Exchange”, 292 hvor orientalisten er “outside the Orient, both as an existential and as a<br />
moral fact,” 293 i hvert fald i Arthur Christensens tilfælde, må revideres. For Arthur Christensen lader<br />
sig påvirke af det, han oplever i Iran, og som det fremgik af forrige kapitel, lader han sig ikke kun<br />
påvirke, han indleder også et samarbejde med iranske (og europæiske) filologer i det iranske<br />
sprogakademi Farhangestan og kommer dermed til direkte at arbejde for Pahlavi-staten. Hans<br />
begejstring for Reza Shah og hans politik betyder, at områder, der var tungtvejende for Reza Shah, og<br />
som Arthur Christensen tidligere ikke har skænket en tanke, pludselig får en central placering i hans<br />
tekster. Dette gælder f.eks. de iranske kvinder og sløret.<br />
De iranske kvinder<br />
291 Said, E.: Orientalism s. 99 London 1978<br />
292 Said, E.: Orientalism s. 160 London 1978<br />
293 Said, E.: Orientalism s. 21 London 1978<br />
100<br />
DSCA Monografi/Monograph 1 ▪ 2007